ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 жовтня 2020 року           справа №200/2344/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника відповідача Пономарьова А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2020р. (у повному обсязі складено 31 липня 2020року у м. Слов`янськ)  у справі  № 200/2344/20-а (головуючий І інстанції суддя Арестова Л.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

                                                       ВСТАНОВИВ:
Позивач 02.03.2020 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області, в якому просив визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 19.03.2019 року № 0002101405 про застосування суми штрафних санкцій та/або пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 16871,00 грн. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року адміністративний позов фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 – задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 19.03.2019 року № 0002101405 про застосування суми штрафних санкцій та/або пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності” в сумі 16 871,00 гривень.
Вирішено питання відшкодування судових витрат (а.с. 76-79).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просив скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що винесено з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що Головним управлінням ДПС у Донецькій області фактична перевірки проведена згідно вимог діючого законодавства, висновки, викладені в акті перевірки № 55/05/99/14/05/ НОМЕР_1 від 22.02.2019 року, є обґрунтованими і законними. На підтвердження виявлених порушень з боку відповідача ним було надані акт перевірки, пояснення продавця, які є додатком до акту перевірки, фотознімки проведення перевірки.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.
Позивач, представник позивача в судове засідання не прибули, повідомлені належним  чином.
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що 13 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області було видано наказ № 242 про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 9).
З 14 лютого 2019 року відповідачем було проведено фактичну перевірку щодо дотримання суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності відповідних дозвільних документів і ліцензій господарської одиниці магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, за адресою: АДРЕСА_1 суб`єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , про що було складено Акт від 22.02.2019 року № 55/05/99/14/05/ НОМЕР_1 (а.с. 7-8).
В ході фактичної перевірки перевіряючими були складені відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів у магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, у яких зазначено про відсутність ведення обліку товару у встановленому законодавством порядку. До перевірки не надані у повному обсязі накладні, товарно-транспортні накладні та інші документи, яким підтверджували такий облік.
Згідно відомості № 1, складеної 14.02.2019 року у присутності продавця ОСОБА_2 , вартість необлікованого товару становить 3 172,60 грн.;
Згідно відомості № 2,3, складеної 21.02.2019 року у присутності продавця ОСОБА_3 , вартість необлікованого товару становить 5 262,90 грн.
Загальна вартість товару облік якого не ведеться у встановленому законодавством порядку становить 8 435,50 грн.
Перевіркою були вказано на наступні порушення:
п. 12. ст. 3 Закону України “Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” в частині не ведення обліку товару у встановленому законодавством порядку;
порушення ст. 24 Кодексу законів України про працю в частині допущення до роботи працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та без повідомлення центрального органу виконавчої влади;
порушення ст. 85 Податкового кодексу України в частині не надання документів до перевірки на вимогу перевіряючих.
Акт містить підпис позивача, також наявна позначка про отримання другого примірника акту.
Додатком № 1 від 14.02.2019 року наказано у термін до 18.02.2019 року надати до фактичної перевірки реєстраційне посвідчення на реєстратор розрахункових операцій; довідку про опломбування реєстратора розрахункових операцій, розрахункові книжки, журнал обліку доходів фізичної особи–підприємця, накладні, товарно- транспортні накладні на  товар та інші документи, які підтверджують ведення обліку товарів, яке отримано особисто ОСОБА_2 яка є продавцем ФОП ОСОБА_1 (а.с. 7-8, 10).
В матеріалах справи наявні відомості № 1 станом на 14.02.2019 року , № 2 станом на 21.02.2019 року, № 3 станом на 21.02.2019 року (а.с. 11, 12, 13).
На виконання вимог ФОП ОСОБА_1 надала відповідь, що за п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Оскільки запит не відповідає вимогам чинного законодавства, тобто не є обов`язковим, то в задоволені викладених в ньому вимог відмовила (а.с. 15).
19 березня 2019 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення  № 0002101405, яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені,у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в суму 16 871, 00 гривень (а.с. 6).
Також позивач надала до суду Договір оренди приміщення № 1/2019 від 01.02.2019 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 “Орендодавець” та ОСОБА_4 “Орендар”, уклали договір про передання у строкове платне  користування частину приміщення за адресою АДРЕСА_1 , площею в 60 кв. м. (а.с. 18-19).
Відповідно до видаткової накладної № РММ-001095 від 08 лютого 2019 року, ФОП ОСОБА_1 отримала від постачальника ФОП ОСОБА_5 товару на загальну суму з НДС – 3 172,60 грн. (а.с. 64).
Спірним у даній справі є правомірність прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення від 19.03.2019 року  № 0002101405. 
За статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За приписами статті 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
За змістом п. 15.1. Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Підпунктом 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України окреслено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків.
Пунктом 85.2 ст.85 цього ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктами 85.6 та 85.7 цієї статті встановлено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис. Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.
Як зазначалося вище, у висновках перевірки зазначено про порушення п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР (із змінами) в частині здійснення реалізації товару, облік якого не ведеться у встановленому законодавством порядку.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі, визначає  Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
До суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) (стаття 20 Закону № 265/95-ВР).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"   (далі - Закон № 996).
Ст. 1 Закону № 996 встановлює, що бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
За визначенням ч. 2 ст. 3 Закону № 996 бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Частиною 1 статі 9 Закону № 996 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Приписами пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року (далі Положення № 88), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 встановлено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи). Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
Отже,  до документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару за місцем їх реалізації, належать первинні документи щодо походження (руху) товару, наприклад: накладні на внутрішнє переміщення товару, податкові та видаткові накладні.
Порушенням порядку ведення бухгалтерського обліку товару за місцем їх реалізації є, зокрема, відсутність у суб`єкта підприємницької діяльності первинних документів, які підтверджують рух таких товарів. Тому, при відсутності зазначених документів, перевіряючі повинні були встановити факт реалізації позивачем не облікованих товарів.
З матеріалів справи вбачається наступне. 
Оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 19.03.2019 року  № 0002101405 винесено за порушення позивачем  п.12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" .
При визначенні розміру штрафної  санкції відповідач посилався на ст.20 Закону, якою визначено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, із системного аналізу вказаних правових норм, суд дійшов вірного висновку, що штрафна санкція застосовується виключно за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку. 
Таким чином, відповідачем не доведено факту реалізації Товариством товару, який, на переконання відповідача, не було обліковано.
Суд не погоджується з доводом податкового органу стосовно того, що санкція статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовується також у випадку не ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відсутність накладних або їх неправильне оформлення не може бути віднесене до порушень установленого порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Крім того, законодавством не передбачений порядок обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, тому оприбуткування товарів здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку в Україні.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28 лютого 2018 року (справа № 810/3247/16) дійшов висновку, що «Фінансова санкція, встановлена статтею 20 названого Закону, може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли ця особа не веде обліку товарів. Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Крім того, Порядок проведення фактичної перевірки визначається статтею 80 Податкового кодексу України. Пунктом 80.10 цієї статті передбачає, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Згідно з п. 86.5. статті 86 Податкового кодексу України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки.
Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.
У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.
У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.
Під час проведення перевірки 14.02.2019 року за місцем зберігання та реалізації товару представниками контролюючого органу виявлені необліковані товарно-матеріальні цінності. Перелік товарно-матеріальних цінностей, що не обліковані позивачем, наведений у відомостях 1, 2, 3, що є додатками до акту. Форму зазначеної відомості запроваджено Методичними рекомендаціями щодо оформлення матеріалів перевірок за дотриманням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, що затверджено наказом ДПА України від 12.08.2008 № 534.
Зазначена відомість передбачає визначення залишків окремо обраних для перевірки запасів (товарно-матеріальних цінностей) за даними бухгалтерського обліку (товарного звіту, акта передачі зміни тощо) на початок перевірки у графах 4 5, надходження запасів (товарно-матеріальних цінностей) за визначений період (з дати подання податкової звітності (або конкретно визначеної дати) до дати початку перевірки) у графах 6 - 11. та вибуття запасів (товарно-матеріальних цінностей) у графах 12 - 17. У графах 6 та 7 зазначаються код і назва постачальника, від якого отримано відібрані найменування запасів (товарно-матеріальних цінностей), у графах 8 - 9 - дата та номер документа, відповідно до якого отримано запаси (товарно-матеріальні цінності), у графах 10 - 11 - надходження таких запасів (товарно-матеріальних цінностей) у натуральному та грошовому виразі відповідно. У графі 12 зазначається дата вибуття запасів (товарно-матеріальних цінностей). У графах 13 - 14 - назва та номер документа. У графі 15 зазначається вид розрахунку, проведеного при реалізації запасів (готівковий, безготівковий). У графах 16 та 17 вказується вибуття запасів (товарно-матеріальних цінностей) у натуральному та грошовому виразі.
Дані про надходження та вибуття запасів (товарно-матеріальних цінностей) у відповідних графах зазначаються на підставі первинних документів на прибуття та вибуття товарно-матеріальних цінностей.
Залишок запасів (товарно-матеріальних цінностей) на визначену дату за даними обліку зазначається у графах 18 - 19. У графах 18 - 19 зазначаються залишки запасів (товарно-матеріальних цінностей) у натуральному та грошовому виразі на підставі розрахунків, які визначаються як сума відповідних показників залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) за даними бухгалтерського обліку (інших документів) на визначену дату та надходження за відповідний період і різниця вибуття за такий період, а саме: графа 18 = графа 4 + графа 10 - графа 16; графа 19 = графа 5 + графа 11 - графа 17.
Фактичні залишки запасів (товарно-матеріальних цінностей), виявлені під час проведення перевірки, зазначаються у графах 20 - 22. Дата, на яку встановлено фактичні залишки запасів (товарно-матеріальних цінностей), має співпадати з датою перевірки. У графі 20 вказуються фактичні залишки на дату перевірки у натуральному виразі. У графі 21 визначається ціна за одиницю окремих груп (видів) запасів (товарно-матеріальних цінностей), встановлена суб`єктом господарювання (господарським об`єктом) на дату початку перевірки. У графі 22 вказується загальна сума виявлених фактичних залишків (визначається як добуток кількості та ціни за одиницю виміру, або у разі відсутності фактичних залишків розраховується сума виходячи з розрахунку залишків на початок перевірки, надходження, вибуття та залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) за даними обліку, тобто розрахунковим методом). Результати перевірки зазначаються у натуральному та грошовому виразі у графах 23 - 26. Дані результатів перевірки розраховуються як різниця між залишками запасів (товарно-матеріальних цінностей), визначених на підставі документів бухгалтерського обліку, та фактичними залишками запасів (товарно-матеріальних цінностей), виявленими під час перевірки.
Верховний Суд в постанові  від 05.03.2019 у справі № 806/2402/16  занотував: «Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що застосування такої санкції можливо до підприємства, яке не облікувало товар та реалізувало його, не провівши розрахунки через реєстратор розрахункових операції.
Факту наявності у позивача не облікованого товару та його продажу податковим органом не встановлено.
Суд не погоджується з доводом податкового органу стосовно того, що санкція статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовується також у випадку не ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.
Аналогічної позиції дотримується Державна податкова адміністрація України, викладеної у листі від 14 липня 2003 року № 10974/7/23-2117, яким роз`яснено, що відсутність накладних або їх неправильне оформлення не може бути віднесене до порушень установленого порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Крім того, законодавством не передбачений порядок обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, тому оприбуткування товарів здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку в Україні.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в реєстрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку».
Судом першої інстанції вірно було встановлено, що складена під час проведення фактичної перевірки відомість (додаток до акту), якою визначено надлишок та нестачу товарно-матеріальних цінностей не містить значень рядків 4-19, що мають враховуватися під час визначення залишку запасів станом на день перевірки за даними бухгалтерського обліку (рядки 18-19 відомості), через що суди позбавлені можливості встановити перелік документів, які досліджувалися відповідачем під час перевірки та перевірити правильність обчислення позивачем залишків запасів за даними бухгалтерського обліку, що має значення для визначення правомірності обчислення надлишку чи нестачі товарно-матеріальних цінностей на день перевірки.
Крім того, як зазначалося вище, на підставі Договору оренди приміщення № 1/2019 від 01.02.2019 року,  ФОП ОСОБА_1 “Орендодавець” та ОСОБА_4 “Орендар”, уклали договір про передання у строкове платне  користування частину приміщення за адресою АДРЕСА_1 , площею в 60 кв. м.  Тобто, за адресою проведення фактичної перевірки здійснюють господарську діяльність як ФОП ОСОБА_1 так и ОСОБА_4 і кому належать товарно-матеріальні цінності зазначені у відомостях 1, 2, 3 відповідачем при проведенні перевірки не перевірялось і не досліджувалось.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок  щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на приписи  ст. 77 КАС України  стосовно обов`язку доказування правомірності своїх дій суб`єктом владних повноважень суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо недоведеності відповідачем правомірності спірного податкового повідомлення-рішення.   
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції  правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи  апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги  та  скасування  рішення суду  не  вбачається.
Керуючись ст. ст. 205, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,    

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну  скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року  у справі  № 200/2344/20-а -залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                               Г.М. Міронова
          Судді                                                                                                   А.А. Гайдар
                                                                                                                       І.В. Геращенко