КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року                                                                                                      місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 359/3644/19
провадження номер: 22-ц/824/10145/2020 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,
за участю секретаря - Орел П.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2020 року у складі судді Борця Є.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Ровєр», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання іпотеки припиненою,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» (далі - ПАТ «Банк Камбіо»), треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Ровєр» (ТОВ - «Ровєр»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому   з урахуванням заяви про часткову зміну предмета позову, просила:
визнати припиненою іпотеку, що виникла на підставі іпотечних договорів, укладених 07 квітня 2014 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Камбіо», посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою Н.В. та зареєстрованих в реєстрі за №№317, 319; 
визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію за ПАТ «Банк Камбіо» права власності на земельну ділянку площею 0,3500 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0025 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1 ; 
визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,3500 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0025; 
усунути їй перешкоди у користуванні домоволодінням по АДРЕСА_1 , земельною ділянкою площею 0,3500 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0025 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованою по АДРЕСА_1 , земельною ділянкою площею 0,2500 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0014 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованою у селі Старе Бориспільського району, та земельною ділянкою площею 0,1000 га з кадастровим номером 3220 887601:01:023:0015 з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташованою у селі Старе Бориспільського району.
У жовтні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сєргєєв П.О. подав до суду заяву про забезпечення вказаного вище позову, в якій просив:
заборонити ПАТ «Банк Камбіо», адміністратору електронної торгової системи «ProZorro.Продажі», державному підприємству «Прозорро.Продажі», організаторам (операторам, електронним майданчикам) відкритих торгів (аукціонів), а також будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на організацію та проведення відкритих торгів (аукціонів), в тому числі шляхом виставлення на відкритих торгах (аукціонах) через електронні торгові системи чи веб-сайт https://prozorro.sale на продаж право вимоги щодо домоволодіння по АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,3500 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0025 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,2500 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0014 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої у селі Старе Бориспільського району та земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0015 з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташованої у селі Старе Бориспільського району; 
накласти арешт на земельну ділянку площею 0,3500 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0025 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1 ;
заборонити ПАТ «Банк Камбіо» вчиняти дії, спрямовані на припинення права власності ОСОБА_1 на домоволодіння по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0014 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану у селі Старе Бориспільського району та земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0015 з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташовану у селі Старе Бориспільського району, шляхом звернення стягнення на вказані об`єкти нерухомого майна.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Сєргєєва П.О. про забезпечення позову задоволено частково. 
Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,35 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0025, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ПАТ «Банк Камбіо».
У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.
У червні 2020 року представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк Камбіо» з ринку - адвокат Кібець Р.Р. подав до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року. 
Заява мотивована тим, що на момент прийняття судом ухвали про вжиття заходів забезпечення позову ПАТ «Банк Камбіо» був власником спірної земельної ділянки, а тому діяли обмеження, встановлені ст.150 ЦПК України. Вказував, що суд фактично заборонив вчиняти дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні ліквідації ПАТ «Банк Камбіо», а згідно з ч.6 ст.150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Зазначав, що суд також не врахував, що відповідно до ч.8 ст.150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Наголошував, що накладення арешту на спірну земельну ділянку після початку ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» суперечить імперативній забороні, передбаченій п.7 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Однак, суд не врахував приписів ЦПК України та спеціального законодавства, яким встановлена пряма заборона накладення обтяжень та обмежень на майно банку, що ліквідується. Наведене узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2020 року заяву представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк Камбіо» з ринку - адвоката Кібця Р.Р. про скасування заходів забезпечення позову - задоволено. 
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 24 червня 2020 року, позивач  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та залишити в силі захід забезпечення позову у виді арешту земельної ділянки площею 0,35 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0025, вжитий ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що вона, як власник спірного нерухомого майна, не мала відношення до кредитного договору та договорів іпотеки від 07 квітня 2014 року, а при набутті права власності на спірне нерухоме майно жодних обтяжень чи іпотек не існувало та вона є добросовісним набувачем нерухомого майна. Вказує, що вона не отримувала копії клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову та доданих до клопотання доказів, а дізналась про судове засідання лише із сайту судової влади, у зв`язку з чим була позбавлена права належним чином реалізувати своє право на захист. Зазначає, що скасувавши вжиті заходи забезпечення позову, відповідач має можливість в будь-яких час  відчужити спірну земельну ділянку, а тому накладення арешту на неї є єдиним способом захисту прав позивача на майбутнє.
Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк Камбіо» з ринку - адвокат Кібець Р.Р. подав відзив на апеляційну скаргу, в якій виклав доводи, що є аналогічними доводам заяви про скасування заходів забезпечення позову. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили. 
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Представник позивача - адвокат Сєргєєв П.О., представник ПАТ «Банк Камбіо» та представник третьої особи: ТОВ «Ровєр» у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення судових повісток (а.с.31, 33, 36, т.2). 
Треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3  в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись апеляційним судом за зареєстрованим місцем їх проживання: АДРЕСА_2 , однак судові повістки повернулись на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній» (а.с.53-54, 57-58, т.2).
Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України уразі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За таких обставин, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.
Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.   
21 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 через канцелярію апеляційного суду подала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що її представник - адвокат Сєргєєв П.О. має ознаки распіраторного захворювання, а тому з метою запобігання  поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) її представником було прийнято рішення про самоізоляцію.
Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки представника позивача, оскільки посилаючись на неможливість явки до суду представника позивача у зв`язку із самоізоляцією, позивач та її представник не надали суду доказів про те, що на даний представник позивача хворіє на коронавірусну хворобу, чи що в даний час за відповідним приписом лікарів перебуває на самоізоляції і внесений до відповідної системи даних і не працює, що у свою чергу могло б свідчити про перешкоди у явці до суду. 
Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено                  ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Також відхиляючи клопотання про відкладення справи суд враховує, що позивач особисто подала апеляційну скаргу, в якій ґрунтовно і змістовно виклала свою позицію щодо незаконності та необґрунтованості ухвали суду першої інстанції.
З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та її представника, а вказані у заяві ОСОБА_1 про відкладення розгляду причини неявки визнати неповажними.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь - судді доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року заяву представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Сєргєєва П.О. про забезпечення позову задоволено частково. 
Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,35 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0025, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ПАТ «Банк Камбіо».
У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.
Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.  
У червні 2020 рокупредставник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк Камбіо» з ринку - адвокат Кібець Р.Р. звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою цього ж суду від 24 жовтня 2019 року, посилаючись на те, що на момент прийняття судом ухвали про вжиття заходів забезпечення позову ПАТ «Банк Камбіо» був власником спірної земельної ділянки, а тому діяли обмеження, встановлені ст.150 ЦПК України. Вказував, що накладення арешту на спірну земельну ділянку після початку ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» суперечить імперативній забороні, передбаченій п.7 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Однак, суд не врахував приписів ЦПК України та спеціального законодавства, яким встановлена пряма заборона накладення обтяжень та обмежень на майно банку, що ліквідується. 
Скасовуючи заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач у справі ПАТ «Банк Камбіо» є власником спірної земельної ділянки, який ліквідується, а тому накладення арешту на спірну земельну ділянку після початку ліквідації банку суперечить імперативній забороні, передбаченій п.7 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального й процесуального права.        
Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має враховувати, що у окремих випадках забезпечення позову не допускається. Так зокрема, ч.6 ст.150 ЦПК Українипередбачено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.
Частиною 8 ст.150 ЦПК України передбачено, що не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Крім цього, згідно з п.7 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.
Аналогічні висновки застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 1340/3738/18,                               від 11 березня 2019 року у справі № 904/4795/18, від 06 серпня 2019 року у справі                                № 910/16477/18.
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 782 «Про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 04 грудня 2014 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Камбіо», згідно з яким з 05 грудня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб банку.
27 лютого 2015 року постановою Правління Національного банку України №144 було відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк Камбіо» та розпочато процедуру його ліквідації, а виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 березня 2015 року №46 про початок ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та про призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення його ліквідації.
Із змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №185998568 від 24 жовтня 2019 року вбачається, що за ПАТ «Банк Камбіо» зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,35 га з кадастровим номером 3220887601:01:023:0025 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1          (а.с.166-167, т.1).
За таких обставин, на момент прийняття судом першої інстанції ухвали про вжиття заходів забезпечення позову відповідач був власником спірної земельної ділянки, а тому діяли обмеження, встановлені ч.8 ст.150 ЦПК України. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від                    27 травня 2020 року у справі №370/1572/19, провадження №61-18954св19. 
Установивши, що при вжитті заході забезпечення позову судом не було враховано вказаних вище приписів ЦПК України та спеціального законодавства, яким встановлена пряма заборона накладення обтяжень та обмежень на майно банку, що ліквідується (п.7 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для  скасування вжитих судом заходів забезпечення позову.
З наведених підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, так як відповідач має можливість в будь-яких час відчужити спірну земельну ділянку, а накладення арешту на спірну земельні ділянку є єдиним способом захисту прав позивача на майбутнє.  
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач, як власник спірного нерухомого майна, не мала відношення до кредитного договору та договорів іпотеки від 07 квітня 2014 року, а при набутті права власності на спірне нерухоме майно жодних обтяжень чи іпотек не існувало та вона є добросовісним набувачем нерухомого майна, оскільки вказані обставини не мають правового значення для вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову. 
Посилання ОСОБА_1  в апеляційній скарзі на те, що вона не отримувала копії клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову та доданих до клопотання доказів, а дізналась про судове засідання лише із сайту судової влади, у зв`язку з чим була позбавлена права належним чином реалізувати своє право на захист, є необгрунтованими.
Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засідання не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. 
Вказаною нормою закону не передбачено направлення копії клопотання та доданих до нього доказів учасникам справи.            
Крім того, з протоколу судового засідання від 24 червня 2020 року вбачається, що представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сєргєєв П.О. приймав участь у суді першої інстанції при розгляді заяви представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк Камбіо» з ринку про скасування заходів забезпечення позову, а відтак позивач вважається такою, що знала про розгляд судом даної заяви.           
Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом належна правова оцінка.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.  Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: