21.10.20
22-ц/812/1685/20
                                                    
МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 489/5030/19 
Провадження № 22-ц/812/1685/20 
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах : 
головуючого – Темнікової В.І.,
суддів – Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В., 
із секретарем судового засідання – Біляєвою В.М.,
за участі позивача – ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,
представника відповідача – Іноземцева Є.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Рум?янцевої Н.О. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом   ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут», Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди, - 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ "Миколаївгаз збут" про визнання неправомірними нарахування за послугу з газопостачання та зобов`язання здійснити перерахунок по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2016 року по 15.05.2017 року, зменшивши заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ "Миколаївгаз збут" на суму 364,75 грн., а також про стягнення з ТОВ "Миколаївгаз збут" на його користь моральної шкоди у розмірі 4000,00 грн.
       Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_2 , яка забезпечена газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі (плита газова за відсутністю централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача), та власником особового рахунку № НОМЕР_2 цієї квартири в ТОВ «Миколаївгаз збут», яке відповідно до листа НКРЕКП від 09.07.2015 р. № 6697/16/61-15, розміщеному на офіційному сайті НКРЕКП, з 01.07.2015р. є єдиним ліцензіатом з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території м. Миколаєва та Миколаївської області.
ПАТ «Миколаївгаз», як оператор ГРМ, є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів, а визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника ТОВ «Миколаївгаз збут» у взаємовідносинах із споживачем.
У вищезазначеній квартирі зареєстровані 2 особи - його мати ОСОБА_3 , та його брат ОСОБА_4 . Брат в квартирі не проживає з 2009 року.
Мати є пенсіонеркою, перебуває на обліку в Управлінні соціальних виплат та компенсацій Заводського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради як отримувач субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.
15.05.2017 року позивачем був встановлений індивідуальний лічильник газу в квартирі. До цього часу нарахування за спожитий газ проводились відповідно до інформації по особовому рахунку, де зазначено кількість мешканців квартири - 2 особи.
За заявою ОСОБА_3 від 02.11.2016 р. відповідно до абзацу третього пункту 7 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою КМУ від 21.10.1995 року № 848 та з урахуванням витягу з протоколу № 43 від 07.11.2016р. засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Миколаївської міської ради його матері призначено субсидію на одну особу на період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, таким чином визнаний факт, що зареєстрований ОСОБА_4 в спірній квартирі не проживає.
Інформацію про суми нарахованих субсидій передано організаціям - надавачам житлово-комунальних послуг, в тому числі ТОВ «Миколаївгаз збут».
Не зважаючи на вказане повідомлення, по особовому рахунку № НОМЕР_2 (квартири АДРЕСА_2 ) відповідач за період з 01.10.2016 р. по 15.05.2019 р. нарахування за спожитий з розрахунку за 2-х осіб, а саме в розмірі 97,68 грн. на місяць ( які були здійснені до отримання інформації про рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат), не перерахував.
Не погоджуючись з таким нарахуванням, позивач почав сплачувати за газопостачання по вказаній квартирі з розрахунку на одну особу, а саме - 48,84 грн. на місяць, з урахуванням переплати по рахунку, що склалася у зв`язку із процедурним запізненням у 2-3 місяці проходження інформації і фактичною оплатою у цей період послуг на умовах до обговорюваного періоду.
У зв`язку з чим в подальшому перед ТОВ «Миколаївгаз збут» по особовому рахунку № НОМЕР_2 утворилась заборгованість в розмірі - 364,75 грн. Починаючи з лютого 2017 року позивач звертався до ТОВ «Миколаївгаз» та ТОВ «Миколаївгаз збут» з заявами - вимогами провести перерахунок зазначеної заборгованості за період з 01.10.2016 р. – по 15.05.2017 р. за спожитий газ відповідно до фактичного його споживання, а саме - з розрахунку на одну особу.
Однак повідомленнями ТОВ «Миколаївгаз збут» за зверненнями позивача (листи від 01.03.2017 р., 16.03.2017 р., 24.03.2017 р., 17.05.2017 р., 28.07.2017 р.,07.09.2018 р., 09.08.2019 р.) в перерахунку було відмовлено. Останній лист «Миколаївгаз збут» № 5473,0-ЛВ-10448-0819 від 09.08.2019р. підтверджує наявність заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_2 .
Позивач вважає, що дії ТОВ «Миколаївгаз збут» є незаконними, такими що порушують порядок нарахування плати за житлово-комунальні послуги за кількістю осіб, що фактично проживають у житловому приміщенні, встановлений постановою КМУ від 21.10.1995 р. № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (редакція від 19.08.2017 р.).
Посилаючись на положення ч.3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу», ч. 1 ст. 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", главу 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 р. № 2494, постанову КМУ від 23.03.2016 р. №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газовик лічильників", зазначає, що населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, у разі відсутності приладів обліку природного газу до 1 січня 2021 року споживає природний газ за нормами (у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання) 7,1 м. куб. (у період з 01.02.2016 по 18.08.2017 р.).
Відповідно до п.7 постанови КМУ від 21.10.1995 р. № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово- комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (в редакції постанови з 01.10.2015р. по 01.05.2018 р.) субсидія розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, у тому числі осіб, призваних на строкову військову службу. У разі коли кількість фактично проживаючих зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб є меншою, ніж кількість зареєстрованих у такому приміщенні (будинку) осіб, субсидія розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, які фактично у ньому проживають, на підставі рішення районної, районної у мм. Києві і Севастополі держадміністрації та виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради або утвореної ними комісії. Під час прийняття рішень у таких випадках враховується наявність документів, що підтверджують тимчасову відсутність осіб з числа зареєстрованих (довідки, що підтверджують місце перебування особи на території іншої адміністративно-територіальної одиниці у зв`язку з роботою, лікуванням, навчанням, довготривалим відрядженням, відбуванням покарання, довідки про оплату житлово-комунальних послуг в іншому житловому приміщенні (будинку), акти обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства селищної, сільської або міської ради, акти житлово-експлуатаційних організацій про фактично проживаючих осіб, договори оренди житла в іншому місці). У разі відсутності документів, що підтверджують тимчасову відсутність осіб з числа зареєстрованих, рішення приймається на підставі актів обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства. На підставі рішення районної, районної у мм. Києві і Севастополі держадміністрації та виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради або утвореної ними комісії, прийнятого у порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту, підприємства - виробники/виконавці житлово - комунальних послуг не нараховують плату за послуги на осіб, які зареєстровані, але фактично не проживають у житловому приміщенні (будинку).
Оскільки відповідач ігнорує вищезазначені приписи, не визнає його право на перерахунок, тому він змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав.
Внаслідок завданих йому відповідачем хвилювань, які тримають його у постійній нервовій та психологічній напрузі, що негативно впливають на здоров`я, позивач вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінюю в 4000,00 грн.
В обґрунтування завданої йому моральної шкоди посилається на те, що постійна, довготривала психологічна та нервова напруга, що негативно впливає на якість життя, безпосередньо пов`язана з умисним невиконанням ТОВ «Миколаївгаз збут» діючого законодавства України, зокрема п. 7 Постанови КМ України від 21.10.1995 р. № 848 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ст. ст. 15,19 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 р. № 393/96- ВР в частині зобов`язання об`єктивного та всебічного розгляду заяв та перевірці викладених в них фактів; з принизливим та зверхнім стилем відповідей ТОВ «Миколаївгаз збут" на його звернення, що виражалось у повному і постійному (у всіх без винятку листах-відповідях) ігноруванні прямих конкретних питань. Відповіді на ці питання не давались, ключова постанова КМ України № 848 жодного разу не згадувалася. Факт не згадування у відповідях постанови КМ України № 848 сам по собі на думку позивача красномовно свідчить, що ТОВ «Миколаївгаз збут" не має ніяких аргументів проти п. 7 цієї постанови та порушує закон свідомо; з вимушеним, спричиненим умисним порушенням законодавства ТОВ «Миколаївгаз збут", зверненням до органів виконавчої влади м. Миколаєва, яке призвело до ще більшого конфлікту ще і з виконавчою владою, яка самоусунулася від контрольних функцій, наданих їй згідно п. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. № 1875- IV та ст. 28 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 р. № 393/96- ВР; з постійним очікуванням відмови у призначенні субсидії через заборгованість (якої насправді не було), що перевершує 20 неоподатковуваних мінімумів доходів, а також можливим стягненням пені; з спричиненими умисним порушенням законодавства ТОВ «Миколаївгаз збут" постійними витратами часу, нервів та коштів на написання, відправку та отримання листів, на особистий прийом посадовими особами міськради, копіюванням документів, аналізом законодавства, рахунків-повідомлень ТОВ «Миколаївгаз збут" (у більшості таких рахунків відсутня арифметична логіка, яку можна було б прослідкувати на протязі кількох місяців) та виконання складних розрахунків для аргументування вимог, регулярними конфліктами з зареєстрованою і проживаючою у квартирі мамою ОСОБА_3 , якій 89 років і яка згодна платити згідно рахунків аби не конфліктувати з комунальними службами, тощо; з усвідомленням незахищеності особи перед продавцем, що монопольно володіє життєво - необхідним товаром і, користуючись своєю монополією, може, на його погляд, ігнорувати закон і віднімати гроші.
Позивач вважає, що факт спричинення йому моральної шкоди перебуває в причинно - наслідковому зв`язку з протиправною діяльністю ТОВ «Миколаївгаз збут», щодо умисних дій, спрямованих на неналежне виконання вимог діючого законодавства, зокрема п. 7 Постанови КМ України від 21.10.1995 р. № 848, Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ст.ст. 15, 19 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 р. № 393/96- ВР.
10 січня 2020 року від позивача надійшла позовна заява в новій редакції, відповідно до якої, позивач заявив позов до ТОВ "Миколаївгаз збут" та АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" і в якому просить визнати неправомірними нарахування за послугу з газопостачання та зобов`язати ТОВ "Миколаївгаз збут" та АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" здійснити перерахунок по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2016 по 15.05.2017 та зменшити заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ "Миколаївгаз збут" та АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" на суму 364,75 грн.; стягнути з ТОВ "Миколаївгаз збут" та АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" на його користь моральну шкоду у розмірі 4000,00 грн. 
       Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" задоволені частково.
Визнано дії АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" щодо нарахування за послугу газопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 24 квітня 2017 року по 15 травня 2017 року з розрахунку двох зареєстрованих осіб – неправомірними та зобов`язано АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" здійснити перерахунок заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 24 квітня 2017 року по 15 травня 2017 року з розрахунку на одну фактично проживаючу особу.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут», а також позовних вимог до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" в частині стягнення моральної шкоди - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
В апеляційній скарзі зазначає, що в оскаржуваному рішенні суду за основу неправомірного нарахування АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" за послугу газопостачання взяті положення Кодексу газорозподільних систем, прийнятого 30.09.2015г. за № 2494 постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики і комунальних послуг (НКРЕКП). Положення п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848, які прямо стосуються порядку нарахування оплати за комунальні послуги на осіб, зареєстрованих за адресою, але фактично там постійно не проживаючих, судом до уваги прийняті не були, хоча зазначений п. 7 постанови КМУ № 848 наказував підприємствам-виробникам / виконавцям житлово-комунальних послуг не нараховувати оплату за послуги на осіб, які зареєстровані, але фактично не проживають в житловому приміщенні.
Посилання суду на Кодекс газорозподільних мереж як основний і єдиний документ, яким АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз", зобов`язаний керуватися у своїй господарській діяльності, юридично безпідставне. Оскільки відповідно до ст. 1 Закону України від 22.06.2016г. № 1540-VIII про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг (НКРЕКП) Національна комісія є постійно діючим центральним органом виконавчої влади, який створюється Кабінетом Міністрів України.
Нормативно-правові акти, які видаються НКРЕКП, в тому числі і Кодекс газорозподільних систем, не можуть за своїм статутом скасовувати, перевищувати нормативно-правові акти самого Кабінету Міністрів України, що є другими після Указів Президента України в ієрархії підзаконних нормативно - правових актів.
НКРЕКП і оператори ГРС і ГТС в своїй діяльності зобов`язані керуватися обов`язковими до виконання в Україні постановами Кабінету Міністрів України, в питаннях, що їх стосуються. До цього їх зобов`язує ст. 117 Конституції України: "Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання", в тому числі, зрозуміло, і органами, що ним утворені.
Це означає обов`язковість до виконання п. 7 Постанови КМУ № 848, яким в числі виконавців вказані підприємства-виробники / виконавці комунальних послуг.
На підставі Закону України від 22.06.2016г. № 1540-УІІІ про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг, НКРЕКП:
-взаємодіє з Кабінетом Міністрів України, центральними органами виконавчої влади, ст. 6 Закону;
-вносить пропозиції до органів державної влади щодо вдосконалення законодавства в сферах енергетики і комунальних послуг, ст. 17 Закону.
Це означає, що постанови Кабінету Міністрів, що стосуються сфери енергетики і комунальних послуг, в тому числі і постанова № 848, не приймаються без узгодження і згоди НКРЕКП, не можуть суперечити Кодексу ГРС, і є обов`язковими до виконання в силу свого юридичного статусу, закріпленого ст.117 Конституції України. В іншому випадку слід було б визнати, що Кабінет Міністрів України видав документ, що суперечить Кодексу ГРС, і тому з самого початку не підлягає виконанню операторами ГРС, не дивлячись на всю суворість і однозначність п. 7 його постанови № 848.
Тому апелянт вважає, що ухилення відповідача від виконання п.7 Постанови № 848 є порушенням ст. 117 Конституції України, порушує одне з основних завдань НКРЕКП - забезпечення захисту прав споживачів товарів і послуг в сфері енергетики і комунальних послуг (ст.3 Закону про НКРЕКП), принцип справедливості і об`єктивності в прийнятті рішень в діяльності НКРЕКП, задекларований ст. 4 Закону про НКРЕКП, і свідчить про вибіркове застосування відповідачем положень нормативних актів, виходячи з інтересів отримання незаконних доходів. Крім того, відповідач порушує право позивача на перерахунок вартості фактично наданих послуг у разі тимчасового непроживання за адресою особи, закріплене п. 11 ст. 27 Договору про надання послуг від 21.02.2013г. № 3/338322 між позивачем та ПрАТ "Миколаївгаз".
Щодо визначення періоду, за який АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" має здійснити перерахунок заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_2 , апелянт зазначає, що на підставі вищевикладеного АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України повинен керуватись рішенням комісії виконкому Миколаївської міської ради від 07.11.2017р., протокол № 43. Цим рішенням визначено не проживання ОСОБА_4 за місцем його реєстрації по АДРЕСА_1 з 01.10.2016р. Розрахунок розміру комунальних платежів та субсидії на одну проживаючу особу рішенням органу соціального захисту зроблено також з 01.10.2016р. В матеріалах справи є відповідні підтверджуючі документи.
Але, навіть безпідставно спираючись в прийнятому рішенні на Кодекс ГРС, на думку апелянта, суд робить висновки, що не відповідають матеріалам справи, а положення Кодексу ГРС трактує довільно.
Зазначає, що АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" в своїй відповіді на першу позовну заяву від 05.12.2019 р. вих. № 540007-СЛ-33856-1219 вказує, що із заявою про перерахунок обсягу газу на 1-у особу позивач звернувся до них 24.04.2017р.
Це не відповідає дійсності, оскільки 24.04.2017р. була вже друга заява з додаванням наступного акту про не проживання ОСОБА_4 від 21.04.2017р (п.3, гл.4, розділ IX Кодексу ГРС), який і був представлений відповідачем суду, та став для суду підставою для скорочення періоду перерахування платежів. Перше звернення до відповідача було двома місяцями раніше, а саме 20.02.2017 р. з додаванням акту про не проживання від 02.11.2016р. 
Суд також зазначає, що "Позивач у якості доказу щодо фактичної відсутності зареєстрованої особи надав Акт про не проживання ОСОБА_4 , який належно чином оформлений та завіреній." Проте, це також, на погляд позивача, не відповідає матеріалам справи. Оскільки позивач не докладав до позовної заяви в суд Акт про не проживання, повністю покладаючись на положення обов`язкового до виконання в Україні п. 7 Постанови КМУ № 848, яке зобов`язує комунальні служби не нараховувати оплату на не проживаючих осіб за рішенням комісій виконавчих органів місцевих рад. Суд скористався документами, наданими відповідачами, а наданий був повторний акт після закінчення 6-ти місяців не проживання (Кодекс ГРС). Тим часом і у відповідачів і у позивача є акти від 02.11.2016р. (у позивача - оригінал).
Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції, використовуючи висновки, що не відповідають матеріалам справи, визнав законними нарахування на не проживаючу особу з 01.10.2016р.. по 24.04.2017г., тобто до дати повторного звернення позивача з відповідною заявою про перегляд нарахувань. Дату первісного звернення - 20.02.2017р., з доданим до нього актом про не проживання суд проігнорував.
Також вважає, що суд першої інстанції довільно трактує положення Кодексу ГРС про обов`язок споживача не пізніше місячного терміну інформувати оператора ГРС про не проживання особи з наданням підтверджуючих документів і датою перерахунку платежів вважає дату звернення до оператора ГРС.
Безперечним є те, що при тривалому не проживанні особи, термін дії акта про не проживання - півроку. Безперечним є і те, що відмова споживачеві в перерахунку платежу на весь термін дії акта про не проживання за мотивами порушення місячного терміну на інформування оператора ГРС незаконна. При тривалому не проживанні споживач завжди має можливість відновлення акту про не проживання. Крім того, Кодекс при тривалому, більш 6-ти місяців не проживанні, дозволяє подати і повторну заяву з місячним запізненням без переривання терміну. 
Вважає, що логіка прочитання зазначеного положення Кодексу ГРС вказують на те, що при тривалому не проживанні особи за дату початку перерахунку платежу в разі несвоєчасного інформування оператора ГРС слід прийняти дату звернення мінус місяць. А в разі своєчасного - дату акту про не проживання. В іншому випадку відмовлено буде будь-якій особі, яка перевищила місячний термін на інформування оператора ГРС, незважаючи на реальне не проживання особи і наявність докази цього не проживання. А це суперечить одному з основних принципів права - принципу соціальної справедливості, в даному випадку відповідності між працею і винагородою. Даний принцип задекларований і в ст. 4 Закону про НКРЕКП, в якому також статтею 3 одним із завдань НКРЕКП поставлено забезпечення захисту прав споживачів товарів і послуг в сфері енергетики і комунальних послуг. Тобто стягування оплати за ненадані товар, послугу захищено і Законом про НКРЕКП. Тривалість не проживання ОСОБА_4 підтвердив повторний акт від 21.04.2017р., представлений суду відповідачем.
Проте, в питанні дати початку перерахунку платежу суд першої інстанції без жодної юридичної аргументації ігнорує акт про не проживання та вказані в ньому дати.
Крім того, в апеляційній скарзі зазначає, що суд не прийняв в якості доказів його пояснення про душевні і моральні страждання, заподіяні відповідачами безпосередньо і в зв`язку з їх протиправною діяльністю, відшкодування яких передбачено ст. 23 ГК України, ст. 22 Закону України про захист прав споживачів.
У зв`язку з чим звертає увагу на те, що судом було встановлено, що відповідач в порушення законодавства стягував оплату за ненадану послугу.
Наявні у справі матеріали підтверджують, що на численні, аргументовані і підкріплені відповідними документами заяви про перерахунок оплати відповідач відповідав відписками: поставлені питання ігнорував, доводив до заявника інформацію, що не мала ніякого відношення до суті питання. У жодному листі відповідачів немає інформації про причини невиконання п. 7 постанови КМ України № 848 та рішення комісії виконкому про не проживання, цей пункт та рішення там навіть не згадуються. Таке можливо тільки в одному випадку - законних причин невиконання цих положень немає, тому вибирається позиція, нібито їх не існує, що прямо вказує на свідомий характер порушення.
Така позиція відповідачів змусила позивача звернутися за допомогою до виконавчої влади міста. Але міська виконавча влада не скористалася чинними в той час повноваженнями, наданими їй ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № №1875-ІУ, і пішла на поводу у підприємства-монополіста.
Протягом 2017 року ним було направлено до виконкому міста, міському голові (Сенкевичу), заступнику міського голови (Мкртчяну) три відповідних заяви, був на особистому прийомі у заступника ОСОБА_5 . По всіх зверненнях схема підготовки відповіді була однакова: запит до ТОВ "Миколаївгаз Збут", АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз", відповіді від них, відповіді влади, що були майже копіями відповідей комунальних служб. На прямі запитання відповідей не отримано. До порушення прав підприємством-монополістом приєдналася і міська виконавча влада. У підсумку: маса паперів, поштового листування, поїздок, нервових витрат, конфліктів - а на основне питання - чому не виконується п. 7 пост. КМУ 848- ніхто відповідати так і не захотів. 
Вважає, що відповідачі і міська виконавча влада зайняли по відношенню до нього позицію морального знущання.
Безумовна очевидність прямого порушення постанови Кабінету Міністрів України № 848, ухилення відповідачів від відповіді на одне і теж постійне питання в заявах і тривалий, більше 3,5 років демонстративно-знущальний характер відписок, що грубо порушували ст. ст. 15, 19 Закону України "Про звернення громадян", призвели до моральних і душевних страждань. Основними з яких було почуття несправедливості, душевного спустошення.
До морального збитку також відносить і постійне нервове напруження від того, що у комунального підприємства завжди була можливість вплинути на підставі постанови № 848 на отримання або неотримання субсидії через наявність заборгованості, що перевищує 340 грн. строком більше 1 місяця (постанова КМУ від 06.02.2019 р. № 62). Таким чином, кожного разу при подачі відповідної заяви в квітні або жовтні будь-якого року в управління соціальних виплат і компенсацій він був змушений хвилюватися з цього приводу - повідомлять / не повідомлять про заборгованість, а також переплачувати комунальній службі, щоб знизити цей неіснуючий борг і не дати приводу відмовити в субсидії.
У продовженні всіх цих років позивач постійно конфліктує з мамою, якій вже 90, і яка панічно боїться усіляких боргів і тим більше конфліктів з владою. Щомісяця, по отриманні комунального рахунку, вона, образно кажучи, «виїдає мозок», вимагаючи "сплатити і не зв`язуватися". Ці конфлікти впливали на їх відносини і самопочуття.
За час конфлікту позивачу неодноразово доводилося розраховувати поточний баланс за рахунком, аналізувати відповідне законодавство, писати і відправляти листи, копіювати документи, ходити на особистий прийом, що пов`язано зі значними витратами часу, кошті і нервів. Особливо значні витрати нервової системи, коли вся ця кипуча діяльність не приносила ніякого позитивного результату і прямим чином відбивалася на психоемоційному стані, який, як відомо, при відсутності результату в діяльності, прагне до нуля.
Ігнорування відповідачами прав споживача, ухилення від прямих відповідей на питання диктується стилем господарювання відповідачів, коли фінансовий (корисливий) інтерес виправдовує будь-які засоби його досягнення. Свідоцтва тому - конфлікт газових монополістів з НКРЕКП з тарифів і приведеним до стандартних умов обсягів газу, який як чортик з табакерки вискочив в рахунках з листопада 2018 р. 
Фактично йде свідоме замилювання теми, відведення споживача від суті конфлікту шляхом обвалення на нього і цитування пунктів безлічі нормативних документів, тієї ж НКРЕКР, яка тут їм на допомогу, які не врегулюють суть спору і не відносяться до нього ніяк. Розрахунок на те, що юридичні нюанси і тлумачення, законодавчі зачіпки (а вони завжди є в законах будь- якої країни, досконалих законів не існує) будуть превалювати над сутністю речей. Крім звичайних відписок використовується і тактика морального тиску. Так, 18.11.2018 р. на електронну пошту позивачу надійшло повідомлення про наявність боргу, в разі несплати якого газ відключать, а справа буде передана до суду. Чомусь не передали.
Також позивач вказує, що у відповіді від 17.05.2017р. за № Мк01.31-ЛВ-6968-0517 на його заяву АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" висуває до нього вимогу надати довідку з місця фактичного проживання брата ОСОБА_4 , а у поясненні до суду на позов вказує тільки на запит про інформацію щодо місця фактичного проживання, що є пересмикуванням фактів: інформацію надати легко, а довідку - неможливо. Більш того, вимога довідки обґрунтовується тим, що довідка форми № 3 та акт про не проживання не містять інформацію про кількість - зареєстрованих осіб. Це при тому, що акт про не проживання по суті своїй, за назвою не повинен містити цю інформацію, він інформує про те, що особа не проживає. А форма № 3 навпаки містить інформацію саме про зареєстровані особи, а не про те, чи живуть там ці зареєстровані особи насправді. Так що обґрунтування вимоги АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" про довідку з фактичного місця проживання брата незаконне, побудовано на піску, всупереч здоровому глузду і продиктовано тільки бажанням створити споживачу непереборні труднощі.
АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" анітрохи не стурбований тим, що людина не користується послугами споживання газу. АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" не бентежить відбирання грошей при повній відсутності будь-якого товару і послуг. Він стурбований лише створенням труднощів споживачеві у відстоюванні його законних прав, посилаючись на підзаконні акти та інструкції, пересмикуючи факти, надаючи суду неправдиву інформацію зі зрозумілою метою - отримання фінансової вигоди.
Також вказує, що за період конфлікту ніколи не рахував матеріальні затрати, що неминуче випливають з самого факту багаторічного листування, копіювання і так далі, хоча вони вже давно перевищують суму позову. Єдиною метою було досягнення справедливості і покарання порушників закону. 
Таким чином, позивач вважає компенсацію моральної шкоди фактично єдиним інструментом, здатним відновити справедливість, відшкодувати йому моральні страждання і хоч якось покарати відповідачів.
Від відповідача ТОВ «Миколаївгаз Збут» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначають, що рішення суду законне та обґрунтоване, в процесі розгляду цивільної справи суд першої інстанції не припустився порушень норм ні матеріального, ні процесуального права, судом були повністю встановлені обставини, які мають значення для справи, правильно надано оцінку доказам, а апеляційна скарга ОСОБА_1 на зазначене рішення не відповідає дійсним обставинам, які підтверджені доказами, дослідженими у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, в апеляційній скарзі не було наведено достатніх підстав для скасування вищеназваного рішення, а тому вона не підлягає задоволенню.
Від відповідача АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
В відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на те, що діяльність АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз» врегульована не Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою КМУ від 21.10.1995 року № 848, а іншим нормативним документом, а саме Кодексом газорозподільних систем. 
Зазначене Положення не має жодного відношення до Постачальника та Оператора ГРМ, оскільки п. 1 Положення передбачено, що воно визначає умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату управління багатоквартирним будинком, користування житлом або його утримання та комунальних послуг (водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), а також один раз на рік субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.
А приймаючи до уваги п. 3 Положення, згідно якого призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), жодного відношення вказаний нормативний акт до Оператора ГРМ не має.
Відповідно до п.п. 8 п. З Глави 2 Розділу І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП ЗО вересня 2015 р. №2494 (далі - Кодекс), основними функціями Оператора ГРМ є забезпечення комерційного обліку природного газу, у тому числі приладового, в ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Згідно п. З Глави 4 Розділу IX Кодексу, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.
Споживач зобов`язаний своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк письмово повідомляти Оператора ГРМ про всі зміни, що стосуються видів споживання газу, та/або опалювальної площі, та/або кількості осіб, зареєстрованих на його об`єкті.
У разі тимчасового не проживання зареєстрованих на об`єкті споживача осіб споживач (або уповноважена ним особа) має своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк повідомити про це Оператора ГРМ та надати документи, які підтверджують відсутність зареєстрованої особи. Якщо період відсутності зареєстрованої особи буде перевищувати шість місяців, споживач (або уповноважена ним особа) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду має надавати Оператору ГРМ оновлену письмову заяву з відповідними підтвердними документами.
Зазначає, що нарахування обсягів спожитого природного газу до 15.05.2017 року АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" для позивача здійснювалось відповідно норм споживання згідно відповідних постанов Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу, виходячи з 2 зареєстрованих осіб.
Посилання апелянта на те, що АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України повинен був керуватись рішенням комісії виконкому Миколаївської міської ради від 07.11.2017р., протокол № 43, яким визначено непроживання ОСОБА_4 за місцем його реєстрації по АДРЕСА_1 з 01.10.2016р., вважає безпідставним, так як ця постанова КМУ не розповсюджує свою дію на нього та взагалі його не стосується. Крім того, відповідно до змісту витягу з протоколу №43 від 07.11.2016 року, комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат вирішила призначити гр. ОСОБА_3 житлову субсидію з 01.10.2016 року по 30.04.2017 року згідно з п. 7.3. Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій, що спростовує обґрунтування скаржника про те, що цим актом визначено факт непроживання ОСОБА_4 за місцем його реєстрації.
Безпідставними вважає також доводи апеляційної скарги щодо стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не зазначено в чому саме полягає моральна шкода, її наявність взагалі, адже жодного доказу до матеріалів позову не надано, чим обґрунтовується розмір моральної шкоди, наявність протиправного діяння (бездіяльності) відповідачів, а також причинного зв`язку.
В свою чергу, обґрунтування моральної шкоди, яке зазначено апелянтом у апеляційній скарзі, взагалі не зрозуміло, оскільки позивач посилається на викладені відповідачами заперечення у відзивах на отриманий позов як підстави для стягнення моральної шкоди, що є неправомірним.
Не погоджується також з можливістю надання позивачем додаткових доказів, які не були надані ним суду першої інстанції.
Від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" та ТОВ «Миколаївгаз Збут», в яких він виклав обґрунтування не згоди з доводами відповідачів, викладеними в відзивах на його апеляційну скаргу.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.
Представник відповідача АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" не визнав доводи апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України). 
Рішення суду зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.
Приймаючи рішення, суд виходив з того, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 21.12.2004 року.
21 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" та ОСОБА_1 укладено договір № 3/338322.
Згідно довідки ОСББ "Курортне" від 27.08.2018 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3 з 05.02.2009р. та ОСОБА_4 з 17.11.2009р.
За змістом ст. ст. 16, 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах.
Так, відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення визначаються Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2494 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824).
Відповідно до ст. 1 Кодексу ГРМ, оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу 6 Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.
Згідно Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, вбачається, що постачальник зобов`язується забезпечити постачання природного газу для побутового споживання, проводити технічне обслуговування газопроводів, дворових вводів, газових приладів, споживача. Споживач зобов`язується виконувати вимоги Правил безпеки систем газопостачання України, утримувати в належному стані газове обладнання та оплачувати надані послуги з газопостачання за встановленими цінами в терміни, передбачені договором.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Правил постачання, побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Нарахування обсягів спожитого природного газу до 15.05.2017р. АТ "Миколаївгаз" здійснювалося відповідно до норм споживання згідно постанов Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу, виходячи з двох зареєстрованих осіб. 
Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин - у березні 2017 року) постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 01 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 01 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 01 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 01 липня 2011 року.
15 травня 2017 року ОСОБА_1 встановив індивідуальний лічильник газу у квартирі.
Згідно витягу з особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.07.2017 сума боргу за спожитий газ становить 383,84 грн.
Згідно витягу з особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.08.2019 сума боргу за спожитий газ становить 147,97 грн.
Згідно п. 7.4 Типового договору розподілу природного газу (затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015), споживач зобов`язаний, зокрема, своєчасно повідомляти Оператора ГРМ про всі зміни щодо персоніфікованих даних в заяві-приєднанні та/або позаштатної роботи комерційного вузла обліку (лічильника газу).
Приймаючи рішення у справі, суд виходив з того, що 20 лютого 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися з заявою до ПАТ "Миколаївгаз" про встановлення факту не проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі відповідного акту, поданого до Управління соціальних виплат та компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, з відповідним перерахунком норм споживання та вартості послуг та надання відомостей щодо заборгованості за спожитий природний газ.
Згідно довідки ОСББ "Курортне" від 27.08.2018 року, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3 з 05.02.2009р. та ОСОБА_4 з 17.11.2009р.
З акту про не проживання від 21.04.2017р., засвідченого головою правління ОСББ "Курортне", вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_4 фактично не проживає з 17.11.2009.
Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи Акт обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_3 Управлінням соціальних виплат та компенсацій Заводського району м. Миколаєва від 04.11.2016 року, відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 не проживає. 
Відповідно до п. 3 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання. 
Визначені об`єми споживання природного газу за нормами споживання у розрізі календарних місяців мають бути зазначені Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання до договору розподілу природного газу. При цьому місячні об`єми споживання мають бути зазначені за величиною об`єму природного газу (м куб.) та величиною обсягу енергії за трьома одиницями виміру (кВт·год, ГКал, МДж), що визначаються згідно з вимогами цього Кодексу.
Споживач зобов`язаний своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк письмово повідомляти Оператора ГРМ про всі зміни, що стосуються видів споживання газу, та/або опалювальної площі, та/або кількості осіб, зареєстрованих на його об`єкті.
У разі тимчасового не проживання зареєстрованих на об`єкті споживача осіб споживач (або уповноважена ним особа) має своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк повідомити про це Оператора ГРМ та надати документи, які підтверджують відсутність зареєстрованої особи. Якщо період відсутності зареєстрованої особи буде перевищувати шість місяців, споживач (або уповноважена ним особа) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду має надавати Оператору ГРМ оновлену письмову заяву з відповідними підтвердними документами.
Проаналізувавши встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до ПАТ "Миколаївгаз" з відповідною заявою та доданими до неї документами, які підтверджують відсутність фактичного проживання у квартирі АДРЕСА_2 . 24.04.2017р. (а.с. 65-67).
При цьому суд критично віднісся до твердження позивача, про те, що листом з Управління соціальних виплат та компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про надання субсидії ОСОБА_3 для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, відповідачі були повідомлені про те, що за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживає 1 зареєстрована особа, оскільки Кодексом газорозподільних систем чітко зазначено, що у разі тимчасового не проживання зареєстрованих на об`єкті споживача осіб споживач (або уповноважена ним особа) має своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк повідомити про це Оператора ГРМ та надати документи, які підтверджують відсутність зареєстрованої особи, що позивачем, у встановлений строк, здійснено не було.
У зв`язку з чим, суд дійшов до висновку про те, що відповідачем АТ "Миколаївгаз" правомірно здійснювалося нарахування за спожитий природний газ на 2 зареєстровані особи за період з 01.10.2016р. по 24.04.2017р. 
Також суд виходив з того, що позивач у якості доказу щодо фактичної відсутності зареєстрованої особи надав Акт про не проживання ОСОБА_4 , який належним чином оформлений та завірений. Тому посилання відповідача на відсутність судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням на думку суду є безпідставними та необґрунтованими, оскільки діючим Кодексом газорозподільних систем не зазначений чіткий перелік документів, які підтверджують факт не проживання особи. За такого належним чином оформлений Акт наданий позивачем є самостійним та достатнім доказом на підтвердження цього факту.
За такого суд визнав, що нарахування за період з 24.04.2017р. (з моменту подання відповідної заяви) по 15.05.2017р. здійснювалося неправомірно.
Посилання відповідача на відсутність порушеного права, суд не прийняв до уваги, оскільки ОСОБА_1 є співвласником квартири та вважає що неправомірні дії відповідачів призвели до утворення боргу за споживання газу.
Приймаючи рішення щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди у розмірі 4000,00 грн., суд виходив з того, що спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважав що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено перенесення позивачем моральних страждань.
Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.
Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами склалися правовідносини щодо постачання природного газу, що регулюються Конституцією України, ст. 714 ЦК України, Законами України «Про ринок природного газу», "Про трубопровідний транспорт", "Про природні монополії", "Про нафту і газ", "Про енергозбереження", "Про угоди про розподіл продукції", "Про захист економічної конкуренції", "Про газ (метан) вугільних родовищ", "Про охорону навколишнього природного середовища", «Про житлово-комунальні послуги», міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Кодексом газорозподільних систем та іншими акти законодавства України.
Так, згідно ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Статтею 2 Закону України "Про ринок природного газу» визначено, що правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про трубопровідний транспорт", "Про природні монополії", "Про нафту і газ", "Про енергозбереження", "Про угоди про розподіл продукції", "Про захист економічної конкуренції", "Про газ (метан) вугільних родовищ". "Про охорону навколишнього природного середовища", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.
Крім того, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015р. № 2494 був затверджений «Кодекс газорозподільних систем», яким визначені взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу.
На підставі Ліцензії № 1228 від 09.04.2015р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, господарську діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Миколаїв та Миколаївської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «МИКОЛАЇВГАЗ», з 14.04.2015р. здійснювало Публічне Акціонерне Товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз».
Відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Товариства, з 14 травня 2019 року назву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» змінено на Акціонерне Товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз».
Отже, Акціонерне Товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» є оператором газорозподільної системи.
Згідно з пп. 8 п. 3 глави 2 розділу І Кодексу, основною функцією Оператора ГРМ є, зокрема, забезпечення комерційного обліку природного газу, в тому числі приладового, в ГРМ.
Розділом IX главою 4 п. 1 Кодексу встановлено, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокації) по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.
Відповідно до пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.
Визначені об`єми споживання природного газу за нормами споживання у розрізі календарних місяців мають бути зазначені Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання до договору розподілу природного газу. При цьому місячні об`єми споживання мають бути зазначені за величиною об`єму природного газу (м куб.) та величиною обсягу енергії за трьома одиницями виміру (кВт-год, ГКал, МДж), що визначаються згідно з вимогами цього Кодексу.
Споживач зобов`язаний своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк письмово повідомляти Оператора ГРМ про всі зміни, що стосуються видів споживання газу, та/або опалювальної площі, та/або кількості осіб, зареєстрованих на його об`єкті.
У разі тимчасового не проживання зареєстрованих на об`єкті споживача осіб споживач (або уповноважена ним особа) має своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк повідомити про це Оператора ГРМ та надати документи, які підтверджують відсутність зареєстрованої особи. Якщо період відсутності зареєстрованої особи буде перевищувати шість місяців, споживач (або уповноважена ним особа) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду має надавати Оператору ГРМ оновлену письмову заяву з відповідними підтвердними документами.
Статтею 12 Закону України «Про ринок природного газу» визначені загальні правила постачання природного газу. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Частина 3 вищезазначеного Закону вказує на те, що права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
З 27 листопада 2015 року Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494 визначено, зокрема в абз.1 пункту 2 глави 1 розділу IX Кодексу, що порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу.
Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, зокрема абз. 1 пункту 13 розділу III також визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.
Зазначене свідчить про те, що кількість спожитого побутовими споживачами природного газу визначається оператором ГРМ.
Отже, АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», як оператор ГРМ, є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів, а визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника ТОВ «Миколаївгаз збут» у взаємовідносинах із споживачем.
Як убачається з позовної заяви, позивач фактично оспорює дії саме оператором ГРМ, яким є АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» щодо визначення фактичного обсягу природного газу за спірний період, який є обов`язковими для постачальника ТОВ «Миколаївгаз збут» у взаємовідносинах із споживачем.
Аналіз зазначених норм права та обставин справи свідчить про те, що ТОВ «Миколаївгаз збут» фактично не було порушено права позивача, оскільки товариство при визначення заборгованості за спожитий газ за спірний період керувалося обсягами природного газу, визначеними АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», які для нього є обов`язковими у взаємовідносинах із споживачем і які він не має можливості переглянути в односторонньому порядку.
За такого суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Миколаївгаз збут» про визнання його дій неправомірними та стягнення з нього моральної шкоди.
В той же час колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо вирішення позовних вимог до АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» щодо визнання його дій неправомірними, виходячи з наступного.
Як уже зазначалося раніше, взаємовідносини між АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» та позивачем регулюються не тільки Кодексом газорозподільних систем та Типовим договором розподілу природного газу, а й іншими актами законодавства України, в тому числі і Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою КМУ від 21.10.1995 року № 848, абзац 4 пункту 7 якого (в редакції на час спірних правовідносин) передбачав, що на підставі рішення районної, районної у мм. Києві і Севастополі держадміністрації та виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради або утвореної ними комісії, прийнятого у порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту, підприємства - виробники/виконавці житлово - комунальних послуг не нараховують плату за послуги на осіб, які зареєстровані, але фактично не проживають у житловому приміщенні (будинку).
На даний час такі ж положення закріплені в Положенні 
про порядок призначення житлових субсидій в редакції постанови КМУ від 14 серпня 2019р. № 807, п. 26 якого передбачає, що відповідно до рішення комісії, прийнятого на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства та/або документів, що підтверджують фактичне непроживання особи за адресою, управителі, об`єднання, виконавці комунальних послуг не нараховують плати за житлово-комунальні послуги, внески/платежі на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком на членів домогосподарства, які зареєстровані, але фактично не проживають у житловому приміщенні (будинку).
За такого висновок суду про те, що взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення визначаються виключно Кодексом газорозподільних систем, є помилковим, оскільки при здійсненні господарської діяльності оператор ГРМ повинен враховувати положення і інших законодавчих актів України, в тому числі і Положення
про порядок призначення житлових субсидій в частині, що стосується визначення об`єму газу для нарахування плати за послуги, які ним надаються.
В той же час матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що саме рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Миколаївської міської ради від 07.11.2016р. про призначення матері позивача субсидії на одну особу на період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, було передано відповідачу АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» для виконання.
Відповідач даний факт заперечує, а лист Управління соціальних виплат компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської ради від 09.03.2017р. на ім`я позивача, без надання доказів отримання відповідачем відповідного рішення чи повідомлення від даного управління, заперечення відповідача не спростовує.
         Як убачається з заяви позивача та  ОСОБА_3  на адресу відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 20 лютого 2017р., вони повідомили відповідача про не проживання за адресою  АДРЕСА_1   ОСОБА_4  та просили здійснити перерахунок норм споживання та вартості послуг з наданням відомостей щодо заборгованості за спожитий природний газ. При цьому вони посилалися на те, що відповідною комісією міськради  ОСОБА_4 визнано не проживаючим в цьому приміщенні. Проте зазначили, що надають як підставу для перерахунку не рішення комісії, а акт про не проживання, наданий в Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району.
За такого вимоги позивача про здійснення перерахунку заборгованості з урахуванням об`єму спожитого газу на одну особу за період, починаючи саме з часу призначення субсидії (з 01.10.2016р.) є необґрунтованими.
Однак, матеріали справи свідчать про те, що зазначена заява позивача та ОСОБА_3 від 20 лютого 2017р., була отримана відповідачем АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» 20 лютого 2017р., про що свідчить штамп вхідної кореспонденції на заяві (а. с. 17).
01 березня 2017 року за вих. № МК06-ДВ-3206-0317, на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) Регіональною газовою компанією "Миколаївгаз" надано відповідь на звернення від 20.02.2017р., відповідно до якої останньому повідомлено, що за адресою АДРЕСА_5 особи, що нарахування здійснюються з урахування пільги на одну особу як «Учасника війни», що йому необхідно укласти новий договір розподілу газу з ПАТ «Миколаївгаз» та запропоновано звернутися з відповідною заявою та з питань заборгованості за спожитий природний газ з 01.07.2015 по 01.03.2017 до ТОВ "Миколаївгаз збут". Відомостей про те, що до заяви від 20 лютого 2017р. не доданий акт про не проживання ОСОБА_3 , відповідь не містить.
Як убачається з наданого до апеляційної скарги акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 02 листопада 2016р., засвідченого головою правління ОСББ "Курортне", який надавався позивачем до заяви від 20.02.2027р., вбачається, що зареєстрований 17.11.2009р. у квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_4 фактично за адресою не проживає з дати реєстрації (а. с.164).
Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» отримав повідомлення від споживача про не проживання ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_6 . 
24 квітня 2017р. позивач повторно звернувся до відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» з заявою про визнання зареєстрованого у квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_4 не проживаючим за вказаною адресою та здійснення перерахунку (а. с.65).
До даної заяви позивачем було надано акт про не проживання особи за місцем проживання від 21.04.2017р., засвідчений головою правління ОСББ "Курортне", з якого вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_4 фактично не проживає з 17.11.2009р.(а. с.67).
За такого, висновок суду про те, що відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» позивач з відповідною заявою та доданими до неї документами, які підтверджують відсутність фактичного проживання у квартирі АДРЕСА_2 , звернувся 24.04.2017р. не відповідає обставинам справи, оскільки первісне звернення відбулося 20 лютого 2017 року.
З урахуванням викладеного рішення суду в частині вирішення позовних вимог до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" про визнання дій щодо нарахування за послугу газопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , неправомірними та зобов`язання АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" здійснити перерахунок заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 24 квітня 2017 року по 15 травня 2017 року з розрахунку на одну фактично проживаючу особу слід змінити та визнати дії АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" щодо нарахування за послугу газопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , неправомірними за період з 01 лютого 2017 року по 15 травня 2017 року з розрахунку двох зареєстрованих осіб, а також зобов`язати АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" здійснити перерахунок заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 лютого 2017 року по 15 травня 2017 року з розрахунку на одну фактично проживаючу особу.
При цьому колегія суддів враховує саме заяви та документи, надані позивачем відповідачу, а не період, на який матері позивача була призначена субсидія.
Не погоджується колегія суддів також з висновками суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у повному обсязі, виходячи з наступного.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
     Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).
    Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
         Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
      Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
      Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
     Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди: якщо вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів).
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
         У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
В даній справі спір виник між позивачем, як споживачем послуги з газопостачання, та відповідачами, як їх виконавцями, які несуть відповідальність за неналежне надання цих послуг.
         Відповідно до ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів»  цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
За такого слід дійти висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, розповсюджується також дія Закону України «Про захист прав споживачів».
   Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
        Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.
      За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Виходячи з аналізу наведених правових норм слід дійти висновку, що порушення відповідачем АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз» зобов`язання щодо своєчасного перерахунку об`єму спожитого газу за фактичною кількістю проживаючих у квартирі осіб, незважаючи на умови укладеного договору, є недоліком продукції (неналежним наданням послуги з газопостачання) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу таким неналежним наданням послуги з газопостачання.
Крім того, слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
          Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. 
     Тож, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема, у справі про порушення виконавцем робіт з газопостачання  зобов`язання щодо своєчасного перерахунку об`єму спожитого газу за фактичною кількістю проживаючих у квартирі  осіб, слід враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «По захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
При цьому, переглядаючи справу, колегія суддів враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
З матеріалів справи вбачається, що позивач детально виклав в позовній заяві обставини, з якими він пов`язує завдані йому моральні страждання, та посилається на те, що ухилення відповідачів від відповіді на одне і теж постійне питання в заявах і тривалий, більше 3,5 років демонстративно-знущальний характер відписок, призвели до моральних і душевних страждань, основними з яких було почуття несправедливості, душевного спустошення.
До морального страждань позивач також відносить і постійне нервове напруження від того, що у комунального підприємства завжди була можливість вплинути на підставі постанови № 848 на отримання або неотримання субсидії через наявність заборгованості, що перевищує 340 грн. строком більше 1 місяця (постанова КМУ від 06.02.2019 р. № 62). Таким чином, кожного разу при подачі відповідної заяви в квітні або жовтні будь-якого року в управління соціальних виплат і компенсацій він був змушений хвилюватися з цього приводу - повідомлять / не повідомлять про заборгованість, а також переплачувати комунальній службі, щоб знизити цей неіснуючий борг і не дати приводу відмовити в субсидії.
Крім того, у продовж всіх цих років позивач постійно конфліктує з мамою, якій вже 90, і яка панічно боїться усіляких боргів і тим більше конфліктів з владою. Щомісяця при отриманні комунального рахунку вона вимагала від позивача "сплатити і не зв`язуватися". Ці конфлікти впливали на їх відносини і самопочуття.
За час конфлікту позивачу неодноразово доводилося розраховувати поточний баланс за рахунком, аналізувати відповідне законодавство, писати і відправляти листи, копіювати документи, ходити на особистий прийом, що пов`язано зі значними витратами часу, коштів і нервів. 
Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що діями відповідача АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" позивачу були завдані моральні страждання, а отже, висновок суду про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки він належними та допустимими доказами не підтвердив перенесенні ним моральні страждання є помилковим.
Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховуючи характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач, характер немайнових витрат( їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини по справі (те, що взаємовідносини з органами місцевого самоврядування не мають відношення до дій відповідача), а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає необхідним задовольнити заявлені позовні вимоги частково у розмірі 400 грн.
З урахуванням викладеного, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача до АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" про стягнення моральної шкоди слід скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове судове рішення про стягнення з АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" на користь позивача моральної шкоди у розмірі 400 грн. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,- 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2020 року в частині вирішення позовних вимог до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" про визнання дій щодо нарахування за послугу газопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 24 квітня 2017 року по 15 травня 2017 року з розрахунку двох зареєстрованих осіб – неправомірними та зобов`язання АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" здійснити перерахунок заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 24 квітня 2017 року по 15 травня 2017 року з розрахунку на одну фактично проживаючу особу змінити.
Визнати дії АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" щодо нарахування за послугу газопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 лютого 2017 року по 15 травня 2017 року з розрахунку двох зареєстрованих осіб – неправомірними.
Зобов`язати АТ "Оператор газорозподільних систем "Миколаївгаз" здійснити перерахунок заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 лютого 2017 року по 15 травня 2017 року з розрахунку на одну фактично проживаючу особу.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове судове рішення.
Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" (Код ЄДРПОУ 05410263, м. Миколаїв, вул.Погранична,159, п/р НОМЕР_3 в ПАТ «Банк «Кліринговий дім», МФО 300647) на користь ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_4 , прож. АДРЕСА_4 ) моральну шкоду у розмірі 400 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий 
Судді

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2020 року