ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2020 року          м. Дніпро         Справа №  904/5934/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя           Вечірко І.О. (доповідач),                                                                                                
судді                                 Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.,
секретар                    Манчік О.О.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну 
          скаргу          Товариства з обмеженою відповідальністю "Січеславський машинобудівний завод"  
на ухвалу           Господарського суду  Дніпропетровської  області  від 07.09.2020р.
у справі           № 904/5934/17 (суддя -  Владимиренко І.В.,  м. Дніпро)
          про                    банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод"

          ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2020р. (з урахуванням ухвали від 09.09.2020р.) задоволено заяву представника ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод"  про забезпечення позову. Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Січеславський машинобудівний завод" та іншим особам користуватись рухомим майном ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", а саме: кран мостовий електричний - 1 шт., кран мостовий однобалочний - 1 шт., кран мостовий однобалочний - 1 шт., кран опорний електричний однобалочний - 1 шт., яке знаходиться у будівлі резино-ремонтного цеху літ. "А-1", загальною площею 1854,4 кв. м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе (м. Покров), вул. Тикви Г., буд. № 3а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 734666012121.

          2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

          Товариство з обмеженою відповідальністю "Січеславський машинобудівний завод" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2020р., відмовити ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" в задоволенні заяви про забезпечення позову. 

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції, що спірне рухоме майно належить ТОВ "ОРРЗ" є передчасним, оскільки зазначене майно знаходиться у користуванні ТОВ "СМЗ"  та власності ОСОБА_1 на підставі договору поділу спільного майна подружжя та договору дарування, що посвідчені приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іопелем С.О. 01.10.2015р., які є дійсними та ніким не оскаржувались. Задовольняючи заяву ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", суд першої інстанції безпідставно не врахував той факт, що ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про витребування майна з незаконного володіння не в позовному провадженні. Таким чином, на думку скаржника, не зрозуміло, який позов було забезпечено судом першої інстанції. Скаржник звертає увагу, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2019р. у даній справі вже було забезпечено позов та накладено арешт, зокрема, на рухоме майно, а саме - кран мостовий електричний - 1 шт.; кран мостовий однобалочний - 1 шт.; кран мостовий однобалочний - 1 шт.; кран опорний електричний однобалочний - 1 шт. 
          
          У доповненнях до апеляційної скарги ТОВ "Січеславський машинобудівний завод" просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2020р.  з урахуванням ухвал Господарського суду Дніпропетровської області, які винесені до неї додатково, а саме ухвали від 09.09.2020р. про виправлення описки та додаткової ухвали від 15.09.2020р. та винести рішення, яким відмовити ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" в задоволенні заяви про забезпечення позову. Додатково посилається на те, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2020р. в абзаці 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2020р. виправлено описку шляхом викладення в редакції, яка не змінює суті, а саме змінено слово "Заборони" на "Заборонити". Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2020р. задоволено заяву представника ТОВ "ОРРЗ" та представника ПрАТ "ОРРЗ" про постановлення додаткової ухвали про забезпечення позову відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2020р. та винесено додаткову ухвалу до ухвали від 07.09.2020р. з урахуванням ухвали від 09.09.2020р. В ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2020р. зазначено про викладення в резолютивній частині ухвали від 07.09.2020р. повного найменування стягувачів, їх місцезнаходження, ідентифікаційний код та боржника. Враховуючи наведене та той факт, що додаткова ухвала є похідною від основної ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2020р. скаржник вважає за можливе доповнити апеляційну скаргу обґрунтуваннями щодо неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні Господарським судом Дніпропетровської області додаткової ухвали від 15.09.2020р. у даній справі. Суд першої інстанції при постановленні ухвали від 07.09.2020р. допустив наступні порушення: задовольнив заяву ПрАТ "ОРРЗ" про забезпечення позову, не звернувши увагу, що позов, який забезпечують, є по суті заявою ліквідатора ТОВ "ОРРЗ" та яка не розглядається в позовному провадженні; не дослідив той факт, що забезпечуване рухоме майно вже забезпечено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2019р., якою накладено арешт на рухоме майно; задовольнив клопотання представника ліквідатора ТОВ "ОРРЗ" не перевіривши, чи є у останнього достатньо повноважень для звернення до суду та чи є право у ліквідатора (арбітражного керуючого) доручати комусь свої повноваження; визнав ПрАТ "ОРРЗ" стягувачем, хоча останній таким не може бути. Кодекс України з процедур банкрутства чітко врегулював поняття кредитора та права і обов`язки цієї сторони в процесі  банкрутства. Вказаним Кодексом не передбачено, що кожен кредитор може забезпечувати вимоги ліквідатора та визнавати себе стягувачем за ними.   
Розглядаючи доповнення до апеляційної скарги, апеляційний господарський суд враховує наступне. 
За приписами частин 1, 2 статті 266 ГПК    України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни. 
Згідно з частиною 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Оскільки оскаржувана ухвала місцевого господарського суду постановлена 07.09.2020р., то останнім днем строку на апеляційне оскарження є 17.09.2020р. Доповнення до апеляційної скарги подані скаржником 21.09.2020р.
Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Матеріали справи свідчать про те, що доповнення до апеляційної скарги надійшли на адресу апеляційного суду з порушенням строку на апеляційне оскарження, без відповідного клопотання про його поновлення, а тому, враховуючи приписи статті 118 ГПК України, такі доповнення апеляційним судом мають бути залишені без розгляду. 
Аналогічна правова позиція щодо застосування положень    статті 266 ГПК    України викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019р. у справі № 926/1059/18 і колегія суддів не вбачає підстав відступати від неї.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Кредитори - ПрАТ "ОРРЗ", ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у спільному відзиві на апеляційну скаргу просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін. Посилалися на те, що доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Твердження скаржника про позбавлення ОСОБА_1 цим рішенням права власності є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності, оскільки є запобіжним та тимчасовим заходом та сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді. Можливість звернення до суду в порядку ст. 388 ЦК України належить ліквідатору банкрута відповідно до приписів ст. 41 Закону про банкрутство (такий висновок містить постанова Верховного Суду від 20.02.2020р. у справі № 922/719/16). Частиною 1 ст. 40 КУзПБ передбачено, що господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів. Обираючи конкретні заходи забезпечення, суди повинні керуватися як нормами спеціального закону (ст. 38 Закону про банкрутство), так і приписами процесуального закону (ст. ст. 2, 14, 15, 73, 86, 136, 137, 140 ГПК України). В постанові Верховного Суду від 13.02.2020р. у справі № 50/790-43/173 зазначено, що господарський суд, який розглядає справу про банкрутство не позбавлений процесуального права вжити за клопотанням кредитора заходів забезпечення його вимог у справі про банкрутство, а також керуючись принципами законності, диспозитивності і пропорційності відповідно до ст. ст. 2, 14, 15 ГПК України та враховуючи інтереси кредиторів і боржника у справі про банкрутство. Станом на 22.09.2020р. відповідно до ВП № 65053913 (акти державного виконавця від 22.09.2020р.) ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2020р. виконана в повному обсязі, заборонено використовувати рухоме майно ТОВ "ОРРЗ", а саме - кран мостовий електричний - 1 шт., кран мостовий однобалочний - 1 шт., кран мостовий однобалочний - 1 шт., кран опорний електричний однобалочний - 1 шт., яке знаходиться у будівлі резино-ремонтного цеху літ. "А-1", загальною площею 1854,4 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 73466601212. У скаржника у вказаній будівлі використовується кран мостовий електричний, на який не накладено, ані арешт, ані заборона його використовувати, тому оскаржувана ухвала не призвела до повного припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання - ТОВ "СМЗ". Скаржник не зазначив в апеляційній скарзі, яке саме його право було порушено при постановленні оскаржуваної ухвали, що є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги. На даний час відсутні будь-які підстави вважати, що відпали підстави для забезпечення позову в порядку ст. ст. 140-146 ГПК України. 
Інші учасники провадження у справі не направили на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.09.2020р. (головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Коваль Л.А., Чередко А.Є.) відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 30.09.2020р. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2020р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 21.10.2020р. 
19.10.2020р. на адресу апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" від представника ПрАТ "ОРРЗ" та ОСОБА_3 надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. 
В судовому засіданні 21.10.2020р. оголошено перерву до 04.11.2020р. 
30.10.2020р. засобами електронного зв`язку на адресу апеляційного господарського суду від ліквідатора ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражного керуючого Бершадського С.М. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщення суду.
Через перебування у відпустці судді ОСОБА_5 для вирішення питання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та подальшого розгляду справи на підставі розпорядження керівника апарату суду від 02.11.2020р. № 1979/20 згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2020р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Верхогляд Т.А., Чередко А.Є. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2020р. вказаною колегією суддів ухвалено розгляд апеляційної скарги проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для ліквідатора ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражного керуючого Бершадського С.М. з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).
Таким чином, судове засідання 04.11.2020р. відбулось за участю арбітражного керуючого Бершадського С.М. в режимі відеоконференції в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".
Представник скаржника в судовому засіданні 04.11.2020р. надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Ліквідатор ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражний керуючий Бершадський С.М., представник ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" в судовому засіданні 04.11.2020р. проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили відмовити в її задоволенні. 
Представник адвоката Салогуба Ю.А. в засіданні суду 04.11.2020р. підтримав доводи апеляційної скарги.
Інші учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників провадження у справі. 

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017р. порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", визнано грошові вимоги: Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" в сумі 1 414 533,88 грн.; ОСОБА_3 в сумі 1 576 610,00 грн.; ОСОБА_4 в сумі                1 279 276,76 грн. Розпорядником майна боржника призначено ОСОБА_2 .
На офіційному сайті Вищого господарського суду України 01.06.2017р. здійснено публікацію оголошення № 43376 про порушення справи про банкрутство.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2017р. визнано грошові вимоги Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств гірничорудної промисловості "Кривбаспроект" в сумі 234 629,13 грн. Затверджено реєстр вимог кредиторів у справі  про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" з вимогами наступних кредиторів: 1. ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" в загальній сумі 1 430 533,88 грн., з яких 1 414 533,88 грн. (4 черга задоволення), 16 000,00 грн. (1 черга задоволення); 2. ОСОБА_3 в сумі 1 576 610,00 грн. (4 черга задоволення); 3. ОСОБА_4 в сумі 1 279 276,76 грн. (4 черга задоволення); 4. Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств гірничорудної промисловості "Кривбаспроект" в загальній сумі 234 629,13 грн., з яких 3 200,00 грн. (1 черга задоволення), 221 608,46 грн. (4 черга задоволення), 9 850,67 грн. (6 черга задоволення). 
Справа № 904/5934/17 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" перебуває на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2017р. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бершадського С.М. 
Ухвалою господарського суду від 21.01.2020р. заяву (позовну заяву) ліквідатора про визнання недійсними договору міни, серія та номер НАС 016905, виданий 26.09.2015 року, видавник - Книгіна О.А., приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 753; договору міни, серія та номер НАС 016910, виданий 28.09.2015р., видавник - Книгіна О.А., приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 759 задоволено. Визнано недійсним договір міни від 26.09.2015р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю " Орджонікідзевський рудоремонтний завод" та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Книгіною О.А., зареєстрований в реєстрі за № 753. Визнано недійсним договір міни від 28.09.2015р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Книгіною О.А., зареєстрований в реєстрі за № 759. Вищезазначеними договорами рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" було передано ОСОБА_6 за договором міни, а саме: будівлю резино-ремонтного цеху цегляну літ. "А-1", загальною площею 1854,4 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 734666012121; кран мостовий електричний - 1 шт., кран мостовий однобалочний - 1 шт., кран мостовий однобалочний - 1 шт., кран опорний електричний однобалочний -1 шт.
21.02.2020р. до Господарського суду Дніпропетровської області від ліквідатора ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражного керуючого Бершадського С.М. надійшла заява № 20-02/20 від 20.02.2020р. про витребування майна з незаконного володіння (спростування майнових дій боржника), в якій ліквідатор просив суд: витребувати з незаконного володіння ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ТОВ "Січеславський машинобудівний завод" до ліквідаційної маси ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" нерухоме майно: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -  734666012121, об`єкт нерухомого майна - будівля цегляна резино-ремонтного цеху, об`єкт житлової нерухомості - ні, опис об`єкта - загальна площа 1854,4 кв. м., опис - літ "А-1", адреса - АДРЕСА_1 .  
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020р. заяву ліквідатора ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражного керуючого Бершадського С.М. № 20-02/20 від 20.02.2020р. про витребування майна з незаконного володіння (спростування майнових дій боржника) прийнято до розгляду.
01.09.2020р. до Господарського суду Дніпропетровської області від ліквідатора ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражного керуючого Бершадського С.М. засобами електронного зв`язку надійшла заява про зміну предмету позову в заяві про витребування майна з незаконного володіння (спростування майнових дій боржника), в якій ліквідатор просив суд: витребувати з незаконного володіння ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ТОВ "Січеславський машинобудівний завод" до ліквідаційної маси ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" нерухоме майно: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -  734666012121, об`єкт нерухомого майна - будівля цегляна резино-ремонтного цеху, об`єкт житлової нерухомості - ні, опис об`єкта - загальна площа 1854,4 кв. м., опис - літ "А-1", адреса - АДРЕСА_1 ; рухоме майно - кран мостовий електричний - 1 шт., кран мостовий однобалочний - 1 шт., кран мостовий однобалочний - 1 шт., кран опорний електричний однобалочний - 1 шт.   
До Господарського суду Дніпропетровської області від представника ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод " надійшла заява про забезпечення позову (заяви) ліквідатора ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" про витребування майна з незаконного володіння (спростування майнових дій боржника). Місцевим господарським судом вказана заява прийнята до розгляду.
Розглянувши заяву представника ПрАТ " Орджонікідзевський рудоремонтний завод" про забезпечення позову, суд першої інстанції ухвалою від 07.09.2020р. її задовольнив та заборонив Товариству з обмеженою відповідальністю "Січеславський машинобудівний завод" та іншим особам користуватись рухомим майном ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", а саме: кран мостовий електричний - 1 шт., кран мостовий однобалочний - 1 шт., кран мостовий однобалочний - 1 шт., кран опорний електричний однобалочний - 1 шт., яке знаходиться у будівлі резино-ремонтного цеху літ. "А-1", загальною площею 1854,4 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 734666012121. При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що враховуючи підстави та предмет позовних вимог щодо визнання недійсними договорів міни, предметом яких є відчуження майна, що вибуло з володіння власника поза його волею, а також наявність договору дарування та договору про поділ спільного майна подружжя можуть бути вчинені дії, спрямовані на відчуження нерухомого та рухомого майна, а тому вжиття заходів забезпечення позову повинно бути визнано судом обґрунтованим, оскільки невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Господарський суд вважає, що заходи забезпечення, запропоновані кредитором - ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", є правомірними, обґрунтованими та адекватними заявленим позовним вимогам. Вжиття зазначених заходів до забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення  прав позивача на час вирішення спору в суді, що відповідає правовій природі забезпечення позову. Наразі, вжиття обраного ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" заходу забезпечення позову спрямоване на збереження майна до вирішення спору по суті, забезпечує збалансованість інтересів сторін. 

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
Предметом апеляційного розгляду у даній справі є питання наявності правових підстав для задоволення заяви кредитора - ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" про забезпечення позову (заяви) ліквідатора ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" про витребування майна з незаконного володіння (спростування майнових дій боржника) та, відповідно, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які це питання регулюють.
Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Інститут вжиття заходів    забезпечення позову    є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову    за своєю правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Забезпечення позову    - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою вжиття заходів щодо    забезпечення позову    є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Процесуальні підстави для застосування заходів    забезпечення позову    визначає стаття 136 ГПК України.
Згідно з положеннями цієї статті господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів    забезпечення позову. Забезпечення позову    допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У вирішенні питання про    забезпечення позову,    виходячи з положень статей 136, 137 ГПК України, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо    забезпечення позову;    забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до    забезпечення позову    і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів    забезпечення позову    з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачеві або іншим особам здійснювати певні дії.
Адекватність заходу    забезпечення позову,    що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Обранням належного заходу    забезпечення позову    дотримується принцип співвіднесення виду заходу    забезпечення позову    із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних законом інтересів інших учасників справи.
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо    забезпечення позову    необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.    Заходи щодо    забезпечення позову    можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі.    Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо    забезпечення позову    слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018р. у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018р. у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018р. у справі № 916/10/18, від 23.06.2018р. у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018р. у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018р. у справі                  № 922/1605/18, від 14.01.2019р. у справі № 909/526/18, від 21.01.2019р. у справі                          № 916/1278/18, від 25.01.2019р. у справі № 925/288/17, від 26.09.2019р. у справі                      № 904/1417/19.
За змістом статей 136, 137 ГПК України обґрунтування необхідності    забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про    забезпечення позову. Забезпечення позову    застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Достатньо обґрунтованим для    забезпечення позову    є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду    забезпечення позову.
Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, звертаючись до суду із заявою про    забезпечення позову,    заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення    позову, а докази мають відповідати вимогам встановленим статтями 76-79, 80, 91, 96 ГПК України.
У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про    забезпечення позову,    суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть    виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.    При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Під час вирішення питання щодо забезпечення    позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про    забезпечення позову.
Вирішуючи питання    щодо    забезпечення позову,    суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову.
Відповідно до частини першої, пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Таким чином, звертаючись з відповідною заявою, заявник серед іншого, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу    забезпечення позову;    наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позовної вимоги; взаємопов`язаність заходу забезпечення з обставиною утруднення виконання чи невиконання рішення господарського суду, а саме, що обраний спосіб забезпечення спроможний запобігти відповідним утрудненням; імовірність утруднення виконання рішення або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів - саме з урахуванням предмета позову і неможливість виконання позовних вимог у випадку їх задоволення тощо.
Обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Апеляційний господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019р. № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Як вбачається із матеріалів справи, подана заява про    забезпечення позову    була обґрунтована наявністю у заявника припущень, що невжиття таких заходів    забезпечення позову    може у подальшому унеможливити виконання рішення. Спірне рухоме майно продовжує експлуатуватись Товариством з обмеженою відповідальністю "Січеславський машинобудівний завод", за адресою: Дніпропетровська область,         м. Покров, вул. Тикви Григорія, буд. 3-А.  Відповідно до вимог бухгалтерського обліку на майно, яке експлуатується, у тому числі і спірні крани, нараховуються амортизаційні відрахування, у зв`язку із зменшенням їх цінності внаслідок користування, що підтверджується даними бухгалтерського обліку ТОВ "Січеславський машинобудівний завод", які містяться в річному звіті зазначеного Товариства за 2019 рік. 
Згідно з ч. 1 ст. 40 КУзПБ господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів. 
Системний аналіз зазначених норм ГПК України та КУзПБ дозволяє зробити висновок про те, що КУзПБ, як спеціальним законом, визначено особливі різновиди заходів на забезпечення вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадження у справі та надано право їх застосування як за клопотанням кредитора, так за ініціативою суду. Разом з тим, загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 ГПК України.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13.02.2020р. у справі № 50/790-43/173. 
Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011р. у справі "Кюблер проти Німеччини"). 
Отже, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін. 
Апеляційний господарський суд зазначає, що вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення у справі № 904/5934/17 про банкрутство ТОВ "ОРРЗ" шляхом накладення заборони ТОВ "СМЗ" та іншим особам користуватись рухомим майном ТОВ "ОРРЗ" спрямоване на забезпечення збереження status quo до остаточного вирішення судом заяви ліквідатора ТОВ "ОРРЗ" арбітражного керуючого Бершадського С.М. про витребування майна з незаконного володіння (спростування майнових дій боржника) та є співмірним й адекватним заходом забезпечення вимог кредиторів. 
Слід звернути увагу, що вжиття господарським судом раніше заходів до забезпечення позову у справі № 904/5934/17 ухвалою від 07.03.2019р. у вигляді накладення арешту на рухоме майно не перешкоджає подальшому вжиттю господарським судом необхідних заходів в межах розгляду інших позовних вимог. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що обрані кредитором - ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" заходи до    забезпечення позову    співвідносяться з предметом позову, а отже, й існує прямий зв`язок між заходами до    забезпечення позову    і предметом позову.
Тому апеляційний господарський суд вважає, що наведені заходи до    забезпечення позову    спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вжиття заходів забезпечення позову повинно бути визнано судом обґрунтованим, оскільки невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що в разі задоволення позовних вимог спірне майно має бути включено до ліквідаційної маси банкрута та в подальшому реалізовано  за найвищою ціною з метою задоволення вимог кредиторів.
Разом з тим, вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу. Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті. Вжиття обраного        ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" заходу        забезпечення позову спрямоване на збереження майна до вирішення спору по суті, забезпечує збалансованість інтересів сторін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі. Водночас апеляційний господарський суд погоджується із доводами ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , викладеними у спільному відзиві на апеляційну скаргу, як такими, що узгоджуються з обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали та про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення без змін ухвали місцевого господарського суду.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу. 

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Січеславський машинобудівний завод" - залишити без задоволення.
          Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2020р. у справі          № 904/5934/17 - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.
Повний текст постанови складено - 11.11.2020р.

Головуючий суддя                                                                                І.О. Вечірко

Суддя                                                                                                    Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                                    А.Є. Чередко