П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  824/532/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Маренич Ігор Володимирович  
                Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
10 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Смілянця Е. С. ,

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року  (повний текст рішення складено 11 червня 2020 року у м.Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про стягнення компенсації, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив стягнути з Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області (далі - відповідач) на його користь виплату за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, а саме 521 день в сумі 147635,77 грн. на особистий рахунок.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що наказом Головного управління поліції Національної поліції в Чернівецькій області №116 о/с від 20.07.2018 р. його звільнено зі служби. Зазначає, що у день звільнення повний розрахунок по грошовому забезпеченню не був здійснений відповідачем. Одноразову грошову допомогу при звільненні відповідачем виплачено лише 23.12.2019 р. Позивач вважає не проведення відповідачем повного грошового розрахунку на день звільнення незаконним та таким, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 виплату за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, а саме 24 дні в сумі 6779,04 грн. на особистий рахунок.
В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області судові витрати (судовий збір) в розмірі 67,79 грн.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням Позивачем у справі до суду подано апеляційну скаргу в якій, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати зазначене рішення та прийняти нове - про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування заявлених вимог апелянтом зазначено, що поза увагою суду першої інстанції залишилась очевидна протиправна бездіяльність відповідача допущена при виданні наказу ГУНП №116о/с від 20.07.2018 року в частині його звільнення, що привело до невчасного розрахунку при його звільненні, затримки належних йому за законом виплат, а значить і дати остаточного розрахунку при звільненні.
Відповідачем на апеляційну скаргу позивача подано відзив в якому просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі так як вказана виплата не ототожнюється з виплатою при звільненні, а тому неможлива в день видання наказу, оскільки для її опрацювання необхідний певний час. Часткове задоволення судом вимог є помилковим.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.
Так, судом встановлено, що 20.07.2018 р. згідно витягу з наказу №116 о/с по особовому складу капітана поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора відділу комунікації ГУНП в Чернівецькій області, з 29 липня 2018 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 (за власним бажанням) ст. 77 Закону України "Про Національну поліції". Стаж роботи 09 р. 00 м. 01 д. (а.с.24).
13.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про зарахування до загального стажу, строку його навчання у вищому навчальному закладі.
28.11.2019 р. на підставі рапорту старшого інспектора з особливих доручень відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернівецькій області від 25.11.2019 р., згідно витягу з наказу №188 о/с по особовому складу. Внесено зміни до наказу від 20.07.2018 р. №116 о/м у частині звільнення зі служби поліції :  капітана поліції ОСОБА_1 , доповнивши словами "Стаж служби для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції становить : 10 р. 03 м. 27 дн." (а.с.25).
28.11.2019 р. ГУНП в Чернівецькій області на адресу позивача надіслано заяву про внесення змін до наказу ГУНП в Чернівецькій області від 20.07.2018 р. №116 о/с для обчислення стажу для виплати одноразової грошової допомоги (а.с.5).
28.12.2019 р. відповідач повідомив відповідача, що одноразова грошова допомога була виплачена позивачу 23.12.2019 р. (а.с.7).
24.01.2020 р. позивач звернувся до ГУНП в Чернівецькій області з заявою, у якій звертав увагу, що відповідачем при звільненні не було здійснено остаточний розрахунок. У зв`язку з зазначеним просить здійснити середній заробіток за весь час затримки по день здійснення фактичного розрахунку (а.с.8).
19.02.2020 р. відповідачем надана відповідь на запит, зі змісту якої вбачається, що порушень при здійсненні розрахунку при звільненні не було (а.с. 9-10).
10.04.2020 р. відповідачем на адресу позивача надіслано довідку про розмір грошового забезпечення (а.с.11-12).
Вважаючи несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги при звільненні протиправною, 22.04.2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведена протиправність дій ГУНП в Чернівецькій області щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні. Тому, відновленням порушених прав позивача є стягнення з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.117 КЗпП України, середнього розміру грошового забезпечення за весь період затримки розрахунку при звільненні, тобто з 28.11.2019  по 23.12.2019 року.
Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 20.07.2018 року, середній розмір грошового забезпечення позивача повинен обраховуватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме: за травень 2018 року та червень 2018 року.
Згідно довідки про доходи від 08.04.2020 р. (а.с.12) середньоденна сума грошового забезпечення становить 282,46 грн. ((8591,07 грн. +  8639,00 грн.):61).
Суд визначив термін затримки розрахунку - 24 дні, тобто з 28.11.2019, як дати винесення наказу щодо визначення певного стажу служби, який надав можливість для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, по 23.12.2019 - дати виплати такої допомоги.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні складає: 6779,04 грн.
Колегія суддів зазначає, що відповідач, нарахувавши та виплативши позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні тим самим визнав право позивача на таку допомогу. За таких підстав, судом апеляційної інстанції не переглядається судове рішення з підстав права позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні. Колегія суддів не входить в обговорення і щодо дотримання позивачем строків звернення до суду, так як зазначене питання знаходиться поза межами доводів та вимог апеляційної скарги Позивача. Відповідач же, не скористався правом на оскарження зазначеного рішення.
При цьому, виходячи з доводів сторін викладених в матеріалах справи, спір виникає в питанні визначення періоду часу, протягом якого позивач має право на отримання середнього розміру грошового забезпечення, як за час затримки розрахунку при звільненні (невчасному отриманні одноразової грошової допомоги при звільненні).
Оцінюючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає за можливе погодитися з прийнятим судом першої інстанції рішенням та зазначає.
Відповідно до статті 102 Закону №580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-XII) Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей".
За пунктом 10 Порядку №393, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Разом з цим, Законом України "Про Національну поліцію", Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постановами Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" та від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Відповідно до пункту 4 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Як вбачається з матеріалів справи 28.11.2019 р. винесено наказ №188 о/с, яким внесено зміни до наказу №116 о/с від 20.07.2018 р., а саме доповнивши словами: "Стаж служби для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції становить : 10 р. 03 м. 27 дн.". Дана зміна відбулась у зв`язку зі зверненням 13.11.2019 р. позивача до ГУНП у Чернівецькій області щодо зарахування часу навчання у ВНЗ до строку календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги.
Тобто, саме 28.11.2019 р. відповідачем в наказі визначено відповідний стаж і на підставі якого було розраховано та виплачено позивачу зазначену одноразову допомогу. В наказі ж про звільнення від 20.07.2018 року, стаж позивача становив менше 10 років і, як вважав відповідач, не надавав права позивачу на отримання такої допомоги. 
Твердження позивача, що дана виплата повинна була відбутись з 20.07.2018 р. (дати звільнення), є хибним, оскільки саме наказом від 28.11.2019 року внесено зміни до наказу про його звільнення. Саме наказом від 28.11.2019 року було враховано частину періоду навчання у вищому навчальному закладі і тим самим було визначено стаж служби, достатній для нарахування вихідної допомоги. Тому, вихідна допомога повинна була бути виплаченою в день видання наказу органом поліції про підтвердження раніше не врахованого стажу служби та який і було винесено саме для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції.
Матеріали справи свідчать, що позивачу виплатили повністю одноразову грошову допомогу при звільненні не в день винесення наказу - 28.11.2019 р., а 23.12.2019 р. тобто через 24 дні.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відтак, оскільки у день визначення відповідачем, достатнього стажу позивачу для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні не було проведено зазначеної виплати, як в день винесення наказу - 28.11.2019 р., то суд дійшов обгрунтованого висновку про встановлення вини відповідача щодо несвоєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні та наявності у позивача права на отримання середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку, за період з 28.11.2019 року по 23.12.2019 року - день отримання допомоги.
Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 20.07.2018 року, середній розмір грошового забезпечення позивача повинен обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні повні два місяці роботи, а саме: за травень 2018 року та червень 2018 року (а.с.12).
Згідно довідки про доходи від 08.04.2020 р. середньоденна сума грошового забезпечення становить 282,46 грн. ((8591,07 грн. + 8639,00 грн.):61).
Термін затримки становить 24 дні.
Отже, розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні склав 6779,04 грн.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку: задовольни частково позов; стягнути з Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 виплату за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, а саме 24 дні в сумі 6779,04 грн. на особистий рахунок.
У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З урахуванням прийнятого судового рішення в частині задоволення заявлених позовних вимог, питання розподілу судових витрат вирішено у відповідності до ст.139 КАС України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  10 листопада 2020 року.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Смілянець Е. С.