Головуючий суду 1 інстанції - Шубочкіна М.М.   
                             Доповідач - Луганська В.М. 

Справа № 428/8107/20
Провадження № 22-ц/810/839/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року                                         м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.
суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.
за участю секретаря: Пономарьової В.С.
учасники справи:
позивач – Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька Теплоелектроцентраль» 
на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 жовтня 2020 року, постановлену судом у складі судді Шубочкіної Т.В.
за позовом Державного підприємства «Сєвєродонецька Теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за теплопостачання у розмірі 254904,74 грн, яка складається з: основний борг у сумі 166803,78 грн, три проценти річних у сумі 16811,88 грн, інфляційні втрати у розмірі 71289,06 грн.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Державного підприємства «Сєвєродонецька Теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погодившись з вказаною ухвалою Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить суд скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що юрисдикція спорів, що виникають у сфері комунальних послуг, визначається залежно від суб`єктивного складу правовідносин, у разі, коли споживачем послуг є фізична особа, то відповідно до ст.19 ЦПК України такі спори мають розглядатися за правилами цивільного судочинства, а в разі коли споживачем послуг є юридична особа чи фізична особа – підприємець як власники об`єктів нерухомого майна, то за суб`єктивним складом зазначені спори розглядаються в порядку цивільного судочинства.
Станом на час звернення ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до суду з позовною заявою, відповідачка – споживач послуг не була фізичною особою – підприємцем.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 201923638 від 26 лютого 2020 року фізичній особі ОСОБА_1 належить на праві власності торгівельний центр «Фаворит», що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 Сєвєродонецькою міською радою від 14 квітня 2004 року, тому у даній справі відповідач є фізичною особою, яка припинила займатися підприємницькою діяльністю, у спірний період часу відповідачці надавалися рахунки як фізичній особі, власником нежитлового приміщення є саме фізична особа.
Дані обставини Сєвєродонецьким міським судом Луганської області не були прийняті до уваги.

В судове засідання представник Державного підприємства «Сєвєродонецька Теплоелектроцентраль» не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку, на адресу апеляційного суду від представника скаржника надійшла заява про розгляд справи без участі представника скаржника. 

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про місце та час судового засідання повідомлена належним чином.

З врахуванням положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи провести без участі учасників справи, оскільки про місце та час судового засідання вони повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що 09.12.2002 року між позивачем - Державним підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» та відповідачем – приватним підприємцем ОСОБА_1 - магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », було укладено договір про постачання теплової енергії № 347, відповідно до якого позивач як постачальник взяв на себе обов`язок щодо постачання теплової енергії у вигляді гарячої води до приміщення вищеназваного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить відповідачу, та в якому відповідач здійснює підприємницьку (господарську) діяльність з роздрібної торгівлі. Відповідач є суб`єктом господарювання, який використовує вищевказане приміщення магазину для своєї підприємницької діяльності. Даний спір виник між суб`єктами господарювання, у зв`язку із здійснення ними господарської діяльності при виконанні ними правочину, у вигляді договору про постачання теплової енергії в гарячій води, тому даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Однак такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду позивач у позовній заяві зазначив, що ОСОБА_1 є власником магазину продовольчих товарів.
Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та позивачем 09 грудня 2002 року був укладений договір №347 на постачання теплової енергії та гарячої води.
Позивачка в період з 21 березня 1995 року по 15 листопада 2012 року та з 14 травня 2018 року по 26 грудня 2018 року була приватним підприємцем.
У період з 15 листопада 2012 року по квітень 2019 року договір про надання комунальних послуг з централізованого опалення між позивачем та ОСОБА_1 не було оформлено. Між сторонами склалися фактичні договірні відносини відповідно до яких позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання, а відповідачка споживала надані послуги.
Заборгованість відповідачки перед позивачем за надані послуги з теплопостачання становить - 254904,74 грн, яка складається з: основний борг у сумі 166803,78 грн, три проценти річних у сумі 16811,88 грн, інфляційні втрати у розмірі 71289,06 грн, яку позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація фізичних осіб - підприємців на підставі документів, поданих у паперовій та електронній формі, а також державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, на підставі документів, поданих в електронній формі, проводиться незалежно від їх місця знаходження.
Згідно ч. 9 ст. 4 вище зазначеного Закону фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
З Єдиного реєстру юридичних, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань вбачається, що 21 березня 1995 року зареєстровано ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця.
26 грудня 2018 року внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 (а.с. 28).
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 14 постанови від 01 березня 2013 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» у разі припинення діяльності фізичної особи як суб`єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
У п.31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у цивільній справі № 338/180/17 викладено висновок про те, що фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України мають розглядатися за правилами цивільного судочинства. 
Позивачем подано позовну заяву до суду 30 вересня 2020 року. Тобто на час звернення позивача до суду відповідачка ОСОБА_1 не мала статусу фізичної особи – підприємця.
Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що позовна заява повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Таким чином, через порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про відмову у відкритті провадження у справі ухвала Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 жовтня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в: 
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька Теплоелектроцентраль» задовольнити.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 жовтня 2020 рокускасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного тексту постанови - 11 грудня 2020 року.

Головуючий 

Судді