ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2967/20  Номер провадження 22-ц/814/2370/20	Головуючий у 1-й інстанції Гусак А.О.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді                                 Бутенко С. Б.
суддів                                         Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
за участю секретаря                         Кальник А. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 вересня 2020 року у складі судді Алтухової О. С.
у цивільній справі за скаргою  ОСОБА_1 на рішення та дії Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), у якій просив: визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. від 24.01.2017 № 134 таким, що не підлягає виконанню у повному обсязі; визнати постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2017 ВП №54300053 не чинною; визнати лист Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) від 11.09.2020 № 1716/41869 таким, що не відповідає чинному законодавству України; зобов`язати Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) виключити його з Єдиного реєстру боржників. 
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 вересня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скаржник не звертався, виконавчий напис є чинним і підлягає виконанню, постанова про відкриття виконавчого провадження з його виконання винесена в межах строку пред`явлення до виконання. Крім того, скарга стосується виконання не рішення суду, а виконавчого напису нотаріуса, а тому вказане питання підлягає розгляду в суді адміністративної юрисдикції.
Не погодившись з даною ухвалою суду,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, неправильне встановлення судом обставин, які мають істотне значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду від 23.09.2020 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Куліченко К. М. просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, а ухвалу Лубенського районного суду від 23.09.2020 залишити без змін.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зважаючи на таке.
Згідно частин першої, другої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. 
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частини перша, друга статті 377 ЦПК України).
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню, зокрема, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню виконавчі написи нотаріусів (пункт 3 зазначеної частини). 
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби урегульовано статтею 74 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до частини першої вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону № 1404-VIII).
Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.
В порядку, встановленому розділом VII. Судовий контроль за виконанням судових рішень Цивільного процессуального кодексу України розглядаються скарги сторін виконавчого провадження, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасникам виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особам, які залучаються до проведення виконавчих дій, надано право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
У справі, що переглядається, боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку статей 447-448 ЦПК України на рішення та дії державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого 24 січня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.08.2011 загальною сумою 11 999 грн та витрат, пов`язаних із вчинення виконавчого напису - 3 000 грн, а всього 14 999 грн.
З огляду на те, що предметом оскарження є рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця щодо виконання не судового рішення у цивільній справі, а документа, виданого приватним нотаріусом, розгляд такої скарги не належіть до юрисдикції загальних судів.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Вирішуючи скаргу боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказане питання підлягає розгляду в суді адміністративної юрисдикції, проте не застосував відповідних правових наслідків, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення із закриттям провадження у справі.
В частині вимог скаржника  ОСОБА_1  про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.  М. від 24.01.2017 № 134 таким, що не підлягає виконанню у повному обсязі, що об`єднані заявником у скарзі із вимогами на рішення та дії державного виконавця, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням таких вимог без розгляду, оскільки вирішення такого питання здійснюється у порядку загального позовного провадження із дотриманням вимог статей 175, 177 ЦПК України, на що суд першої інстанції при вирішенні скарги належної уваги не звернув. 
Керуючись статтями 255, 367, 374, 377, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області - скасувати. 
Скаргу ОСОБА_1 на дії державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в частині вимог про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 24.01.2017 № 134 таким, що не підлягає виконанню у повному обсязі, - залишити без розгляду.
В частині оскарження рішень та дій Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 24 січня 2017 року № 134 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості у розмірі 14 999,94 грн провадження у справі закрити.
Роз`яснити скаржникові право звернутись із відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко
Судді                                                                                        О. І. Обідіна
                                                                               О. В. Прядкіна