ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3514/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року у справі за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради 
про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій,- 

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради в якому просило стягнути суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, заявлену суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 83624,36 грн. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року у справі адміністративний позов Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду, Комунальним підприємством «Комунальні системи» Енергодарської міської ради подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року у справі, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що відповідач не може самостійно створювати робочі місця, оскільки штатний розпис затверджується розпорядником під час чого відбувається процедура погодження. Тобто, для створення робочих місць для осіб з інвалідністю потрібно пройти відповідну процедуру з погодження та затвердження штатного розпису підприємства, що є процедурою, яка може відбуватися до шести місяців. Зазначає, що позивачем не доведена наявність правових підстав для стягнення з відповідача адміністративного-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів в 2018 році. Наголошує, що відповідач є підприємством яке повністю утримується за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому не є суб`єктом встановленого правопорушення.
В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивачем подано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із карантинними обмеженнями, що введені на території України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, з таких підстав. 
Колегія суддів зауважує, що представником відповідача неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи з підстав введення карантинних обмежень, які були судом задоволені. 
При цьому суд звертає увагу, що на період вжитих Урядом України карантинних заходів Третім апеляційним адміністративним судом забезпечено доступ учасників справи до суду, в тому числі і шляхом надіслання та приймання процесуальних документів пов`язаних з розглядом справи (в тому числі і письмових пояснень, доказів тощо) засобами електронного зв`язку, про що повідомлено на офіційному сайті суду.
Колегією суддів враховано, що у відповідача була процесуальна можливість прийняти участь у розгляді даної справи шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції, в тому рахунку і поза межами суду та висловлення своєї позиції, як в усній, так і у письмовій формі, шляхом надіслання на поштову чи електронну адресу суду. Проте, відповідач не зважаючи на широкий обсяг прав, наданих щодо забезпечення його процесуальних можливостей доступу до суду таким правом не скористався.
Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено.
Частиною другою статті 313 КАС України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції відмовляє представнику відповідача у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, згідно із наданим відповідачем Звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік за формою №10-ПІ середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2018 році становила 34 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність у підприємства 1 осіб, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, встановленого статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становила 1 особу.
Відповідно до інформації, наданої ГУ ПФУ в Запорізькій області протягом 2018 року середньооблікова кількість штатних працівників на Комунальному підприємстві «Комунальні системи» Енергодарської міської ради склала 10 осіб.
Середньооблікова кількість штатних працівників осіб з інвалідністю визначена 0.
Керуючись приписами ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю» позивач обрахував суму адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю (1-0) х 18410/2=79205,00 грн. Окрім того, за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, що обчислена 79205,00 грн. ( сума санкцій) х 0,06% (розрахунковий розмір пені) = 47,52 грн, таким чином, сума пені дорівнює 47,52 (сума пені за один день прострочення) х 93 (кількість днів) = 4419,36 грн.
Не отримавши сплати нарахованих санкцій, позивач звернувся до суду.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. 
Частиною 1 статті 19 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Відповідно до частини 5 статті 19 цього Закону виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.
При цьому слід зазначити, що основним місцем роботи є місце роботи, де особа працює на підставі укладеного трудового договору із оформленням трудової книжки та занесенням до неї запису про працевлаштування.
Відповідно до частини 1 статті 20 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.
За правилами частин 2 та 3 статті 19 вказаного Закону роботодавці самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
Відповідно статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Створення спеціального робочого місця для інваліда з урахуванням його індивідуальних функціональних можливостей, обумовлених інвалідністю - працевлаштування безробітного інваліда на наявне окреме робоче місце або наявну ділянку виробничої площі із здійсненням щодо них додаткових заходів з організації праці інваліда (пристосування основного і додаткового устаткування, технічного обладнання) або працевлаштування безробітного інваліда на нове робоче місце або нову ділянку виробничої площі, що створені із здійсненням додаткових заходів з організації праці інваліда (встановлення основного і додаткового устаткування, технічного обладнання) постанова Кабінету Міністрів України № 1836 від 27.12.2006 «Про реалізацію статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».
Одночасно згідно статтею 5 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VI від 05.07.2012 держава гарантує у сфері зайнятості додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.
До категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (п.6 ч.1 ст.14 Закону України «Про зайнятість населення»).
Відповідно до пп.1 п.4 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 №29, завданням Фонду є реалізація в межах своєї компетенції заходів щодо забезпечення зайнятості та працевлаштування інвалідів.
Згідно з частиною 3 статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
При цьому суб`єкти господарювання зобов`язані надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).
На виконання цієї норми наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013 затверджений Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».
В контексті Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.
Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (п. 5 розділу І Порядку №316).
З огляду на наведене, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.
При цьому, як правильно вказано судом першої інстанції, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком підбирати (здійснювати самостійний пошук) і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч.1 ст. 18 Закону № 875-ХІІ. На підприємство покладається обов`язок створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів.
Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі, спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми №3-ПН, що подається у порядку, визначеному наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року.
Як вбачається з матеріалів справи та відповідачем не спростовано, що у 2018 році середньооблікова кількість штатних працівників Комунального підприємства «Комунальні системи» самостійно визначена і становила згідно даним поданого Звіту форми № 10-ПІ - 10 осіб, отже кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до 4% нормативу, - 1 особа.
Разом з тим, звіти про наявність вакансій для осіб з інвалідністю за формою №3-ПН відповідачем не надавались.
Наведене свідчить про невиконання покладеного законом обов`язку щодо створення робочих місця для інвалідів з боку відповідача.
Відсутність створення відповідних робочих місць, відповідачем не заперечується, разом з тим, останній вказує, що оскільки установа фінансується повністю за рахунок державного бюджету, то відповідно останній звільнений від сплати адміністративно-господарських санкцій.
Так, згідно частини 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Разом з тим, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно підпункту 1.1 пункту 1 Статуту КП «Комунальні системи» Енергодарської міської ради діє на підставі самофінансування і фінансування державного або місцевих бюджетів, а отже відсутні підстави застосовувати приписи частини 1 статті 20 Закону по відношенню до відповідача.
Доводи скаржника щодо різкого збільшення штату підприємства за рахунок злиття з КП «Ритуал» та неможливість самостійного створення спеціальних робочих місць, через особливу процедуру погодження штатного розпису, колегією суддів визнаються необґрунтованими, оскільки останнім не надано жодного доказу щодо вчинення будь-яких дій, спрямованих на створення робочих місць для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу визначеного законом. 
Посилання на недостатність часу, так само критично сприймаються колегією суддів, оскільки, як встановлено з матеріалів справи, відповідно до листа Головного управління пенсійного Фонду України в Запорізькій області середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві відповідача за 2018 рік складала 10 осіб (зокрема, з червня – 8 осіб; з липня по грудень 2018 року - 11 осіб, грудень - 35 осіб), а тому відповідач мав достатньо часу для створення умов для дотримання нормативу, оскільки злиття з КП «Ритуал», відбулось лише наприкінці грудня 2018 року. 
Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, відповідач фактично посилається на обставини, яким суд першої інстанції вже надав відповідну оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Передбачені статтею 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров