РІШЕННЯ
Іменем України

02 листопада 2020 року 
Київ
справа №9901/275/20
адміністративне провадження №П/9901/275/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Ханової Р. Ф.
суддів: Бившевої Л. І., Гончарової І. А., Олендера І. Я., Хохуляка В.В.

за участю:
секретаря судового засідання   Статілко Ю. С. 
позивача - ОСОБА_1                                                 
представника відповідача - Цуцкірідзе І.Л. в порядку самопредставництва       

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
І. ПРОЦЕДУРА
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Верховного Суду з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, Вища рада правосуддя), в якому просив  визнати протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя, яка полягає у обмеженні доступу до системи обліку інформації на запит позивача від 20 серпня 2020 року; зобов`язати  відповідача забезпечити ОСОБА_1 надання доступу до системи обліку інформації за запитом.
Відповідно до частин першої та другої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.
Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.
Відповідно до частини п`ятої  статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Верховний Суд ухвалою від 04 вересня 2020 року відкрив провадження в цій справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 11.00 05 жовтня 2020 року. 
24 вересня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю. 
05 жовтня 2020 року судове засідання перенесено на 02 листопада 2020 року на 11:00 год. в приміщенні суду за адресою: вул. Московська, 8, корпус 5, м. Київ, 01029.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
20 серпня 2020 року на адресу Вищої ради правосуддя надійшов запит ОСОБА_1 в якому позивач зазначив, що наступний його дослідницький проект у співпраці з громадськими організаціями присвячений глибокому аналізу діяльності членів Вищої ради правосуддя. Зокрема, позивач хотів би проаналізувати наступні аспекти діяльності Вищої ради правосуддя:
- скільки одноосібних ухвал про залишення дисциплінарних скарг без розгляду та повернення їх скаржниками постановили члени Вищої ради правосуддя з моменту початку її діяльності? (саме в розрізі кожного окремого члена Вищої ради правосуддя);
- які тренди помітні в цих даних (наприклад, один член Вищої ради правосуддя залишив вдвічі більше скарг без розгляду, аніж його колеги; скарги щодо одного й того ж судді частіше потрапляють на одного й того ж члена Вищої ради правосуддя)?
Для цього позивачу потрібен доступ до інформації про ухвали членів Вищої ради правосуддя про залишення дисциплінарних скарг без розгляду. На думку позивача, єдиним можливим способом отримання інформації про ухвали членів Вищої ради правосуддя є доступ до системи обліку Вищої ради правосуддя за запитом, як це передбачено пунктом 2 частини 2 статті 18 Закону України «Про доступ до публічної інформації». У зв`язку з вищенаведеним, ОСОБА_1 просив Вищу раду правосуддя забезпечити (надати) йому доступ до її системи обліку інформації, зокрема, тієї її частини, де міститься інформація про прийняті членами Вищої ради правосуддя одноосібні ухвали про залишення дисциплінарних скарг без розгляду та повернення їх скаржникам.
Відповідачем листом №32125/0/9-20 від 28 серпня 2020 року повідомлено позивача про те, що листами секретаріату Ради від 23 липня, 07 серпня 2020 року за вих. № 28166/0/9-20, №30351/0/9-20 надано відповіді на попередні запити, зокрема з аналогічних питань, якими поінформовано про централізовану реєстрацію документів, справ, звернень у Вищій раді правосуддя шляхом оформлення реєстраційно-контрольної картки з використанням автоматизованої форми реєстрації документів (КП «Д-3»), порядок доступу до КП «Д-3» та системи обліку публічної інформації Вищої ради правосуддя, а також зазначено про можливість забезпечення Радою позивачу місця для роботи як запитувача публічної інформації з офіційним веб-сайтом Вищої ради правосуддя.
В листі зазначено, що згідно з даними автоматизованої системи діловодства Ради протягом 2017-2019 років та за січень-липень 2020 року за результатами розгляду дисциплінарних скарг членами Вищої ради правосуддя прийнято 32186 ухвал про залишення без розгляду дисциплінарних скарг та повернення їх скаржнику. Розподілити вказані дані щодо названої кількості ухвал про залишення без розгляду дисциплінарних скарг та повернення їх скаржнику (за вказаними у запиті критеріями) покладає на розпорядника інформації надмірний тягар і додаткове навантаження, що не передбачено законодавством про доступ до публічної інформації.
ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН
На обґрунтування позовних вимог та протиправності бездіяльності Вищої ради правосуддя позивач наводить такі аргументи.
20 серпня 2020 року ОСОБА_1 надіслав електронною поштою до Вищої ради правосуддя запит на доступ до публічної інформації. У ньому позивач просив надати йому доступ до системи обліку інформації Вищої ради правосуддя, зокрема, в частині, що містить інформацію про прийняті членами Вищої ради правосуддя одноосібні ухвали про залишення дисциплінарних скарг без розгляду та повернення їх скаржникам.
Інформацію про одноосібні ухвали про залишення дисциплінарних скарг без розгляду позивач не може отримати в інший спосіб, адже відповідач не оприлюднює їх на офіційному чи іншому веб-сайті, зокрема, на Порталі відкритих даних.
Позивач зазначає, що відповідач листом від 28 серпня 2020 року №32125/0/9-20 відмовився надати доступ до системи обліку, пославшись на те, що доступ до системи "Д-3" (з використанням якої здійснюється реєстрація документів, справ, звернень шляхом оформлення реєстраційно-контрольної картки) є неможливим, адже доступ до неї мають лише визначені наказом Голови Вищої ради правосуддя від 29 січня 2018 року № 9/0/1-18 працівники. У позивача, за словами Вищої ради правосуддя, немає правових підстав щодо отримання доступу до вказаної комп`ютерної програми. При цьому, відповідач підтвердив, що не оприлюднює на офіційному веб-сайті тексти одноосібних ухвал членів Вищої ради правосуддя про залишення дисциплінарних скарг без розгляду та повернення їх скаржникам чи будь-яку інформацію про них.
Зіславшись на статтю 18 Закону України «Про доступ до публічної інформації», позивач звертає увагу на тому, що система обліку, відповідно до вимог Закону України у Вищій раді правосуддя створена, проте доступ до неї остання обмежила, що прямо заборонено законом. Розділи веб-сайту ВРП не є системою обліку, створення якої передбачене Законом України "Про доступ до публічної інформації".
Також позивач акцентує увагу на тому, що відповідно до пункту 171 Інструкції по діловодству Вищої ради правосуддя, реєстрацію документів, справ, звернень у відповідача проводить централізовано управління документального забезпечення шляхом оформлення РКК з використанням автоматизованої форми реєстрації документів (КП "Д-3"), що передбачає електронні журнали реєстрації, зокрема, під номером 18 - ухвали члена Вищої ради правосуддя (одноособові). Звідси, відповідач мав б надати позивачу доступ до системи обліку "Д-3" (електронний журнал 18), в якій міститься інформація, яка цікавить позивача.
ОСОБА_1 зазначає, що обмеження доступу до системи обліку наказом Голови Вищої ради правосуддя від 29 січня 2018 року №9/0/1-18, яким визначено лише окремих працівників відповідача, які мають доступ до системи, суперечить частині 3 статті 18 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Обмеживши доступ до системи обліку, відповідач зауважив, що на її офіційному веб-сайті створені розділи та підрозділи, де розміщені документи, які перебувають у володінні розпорядника. Проте сайт Вищої ради правосуддя не містить усіх документів, що перебувають у володінні розпорядника, зокрема, він не містить одноосібних ухвал членів Вищої ради правосуддя про залишення дисциплінарних скарг без розгляду та повернення їх скаржникам (чи інформації про них). Через це, сайт відповідача не виконує функції, закладеної в саме поняття "система обліку інформації" - збереження та доступ до публічної інформації, яка перебуває у володінні розпорядника.
Позивач звертає увагу на тому, що єдиним можливим способом отримання для нього інформації про ухвали членів Вищої ради правосуддя є доступ до системи обліку відповідача за запитом, як це передбачено пунктом 2 частини 2 статті 18 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
У відзиві на адміністративний позов Вища рада правосуддя зазначає, що не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими, а тому просить залишити позов без задоволення з огляду на наступне.
Вирішуючи питання про те, чи мала місце, у даному випадку з боку Вищої ради правосуддя бездіяльність, слід враховувати, що під бездіяльністю розуміється певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї обов`язків згідно із законодавством України.
Для того щоб встановити факт бездіяльності суб`єкта владних повноважень, необхідно в першу чергу визначити, які дії відповідно до закону він мав вжити, і не вжив, чи яке рішення мав прийняти, і не прийняв. Тільки після цього може йти мова про допущення суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно конкретної особи у будь-якій сфері правовідносин.
Відповідач зазначає, що у даній справі позивачем не доведено належними і допустимими доказами допущення Вищої радою правосуддя будь-яких проявів бездіяльності стосовно нього. Позивачем не наведено жодних переконливих аргументів на підтвердження того, що Вищою радою правосуддя будь-якою мірою порушено його права чи інтереси.
Вища рада правосуддя звертає увагу на тому, що оскільки статтею 34 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» йдеться про обов`язок офіційного оприлюднення лише рішень Ради та її органів (тобто актів, прийнятих колегіальним складом), то доводи позивача щодо необхідності оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя текстів одноособових ухвал членів Вищої ради правосуддя про залишення без розгляду та повернення дисциплінарних скарг ґрунтується на його власному тлумаченні норм законодавства.
Відповідач зазначає, що діловодство у Раді здійснюється на підставі Інструкції з діловодства у Вищій раді правосуддя, положення якої (пункти 170, 171) визначають, що реєстрація документів, справ, звернень у Вищій раді правосуддя проводиться шляхом оформлення реєстраційно-контрольної картки з використанням автоматизованої форми реєстрації документів у КП «Д-3».
Право доступу до КП «Д-3» надається в межах функціональних обов`язків працівникам відповідача, яких ідентифіковано та автентифіковано з метою запобігання порушення конфіденційності, цілісності та доступності інформації визначено наказом Голови Вищої ради правосуддя від 29 січня 2018 року № 9/0/1-18. Процес реєстрації ухвал членів Ради про залишення дисциплінарних скарг без розгляду та повернення їх скаржникам інтегрований з реєстрацією документів, справ, звернень у Вищій раді правосуддя з використанням автоматизованої системи діловодства КП «Д-3». У позивача відсутні правові підстави щодо отримання доступу до вказаної програми.
Відповідач акцентує увагу на тому, що жодним нормативним актом Вищої ради правосуддя вказану програму не визнано системою обліку публічної інформації. Тому доводи позивача, що йому протиправно відмовлено у доступі до КП «Д-3» не заслуговують на увагу, а звернення до суду із цим позовом є нічим іншим як намаганням втрутитися в діяльність органу державної влади, що є неприпустимим.
Вища рада правосуддя здійснює діяльність виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача забезпечити та надати доступ до системи обліку інформації КП «Д-3».
Відповідач зазначає, що доступ до обліку постановлених членами Дисциплінарних палат Ради ухвал забезпечується у секретаріаті Вищої ради правосуддя шляхом надання відповідей на запити на інформацію. ОСОБА_1 систематично реалізовує своє право на доступ до публічної інформації, шляхом звернень до Вищої ради правосуддя у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» із відповідними запитами на інформацію, за результатами розгляду яких секретаріатом Ради надаються відповіді. За даними автоматизованої системи діловодства Вищої ради правосуддя протягом 2017 - 2020 років до Ради надійшло понад 100 запитів на інформацію ОСОБА_1 .
Позивач не позбавлений права постійно здійснювати моніторинг діяльності Вищої ради правосуддя, однак відповідач не є органом який забезпечує «організаційну» діяльність громадських активістів, а доступ до інформації забезпечується в порядку визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації» шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації на офіційному веб-сайті Ради в мережі Інтернет.
Враховуючи зазначене, Вищою радою правосуддя вчиняються дії, спрямовані на реалізацію норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Вищої ради правосуддя щодо обмеження доступу до системи обліку інформації Вищої ради правосуддя.
Окрім того, на думку відповідача, ОСОБА_1 не наводить переконливих доводів щодо порушення Вищою радою правосуддя його прав, відтак звернення до суду з цим позовом не відповідає нормам процесуального законодавства.
У додаткових поясненнях Вищої ради правосуддя, які надійшли на адресу Верховного Суду 21 жовтня 2020 року зазначено про те, що наказом в.о. керівника секретаріату Вищої ради правосуддя Пархацької Т.М. від 02 жовтня 2020 року № 77/0/1-20 «Про систему обліку публічної інформації у Вищій раді правосуддя» врегульовано питання забезпечення збереження та доступу до публічної інформації в системі обліку Вищої ради правосуддя.
Відповідно до зазначеного наказу, відповідальне управління Секретаріату Вищої ради правосуддя забезпечує доступ до публічної інформації та її збереження в системі обліку, внесення до системи обліку інформації про документи, передбаченої статтею 18 Закону України № 2939-VI. Крім того, вказаним наказом передбачено, що доступ до інформації, що міститься в системі обліку, є відкритим і здійснюється через офіційний веб-сайт Вищої ради правосуддя, а безпосередній доступ до документів, інформацію про які внесено до системи обліку, надається на підставі запитів на інформацію. 
Крім того, на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя у розділі «Громадянам» розміщено підрозділ «Публічна інформація та система її обліку», в якому розміщено система обліку публічної інформації Вищої ради правосуддя в табличній формі, зміст якої відповідає вимогам статті 18 Закону України № 2939-VI.
Відповідач звертає увагу на тому, що законодавство про доступ до публічної інформації не зобов`язує розпорядника розмішувати безпосередньо файлові документи у системі обліку інформації, оскільки визначені в частині першій цієї статті дані, опубліковуються з метою ознайомлення запитувача з інформацією про наявні документи, про які йому може бути не відомо. У системі обліку публічної інформації Вищої ради правосуддя містяться відповідні посилання до місця зберігання документів, які оприлюднюються на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя.          
У той же час у системі обліку публічної інформації Вищої ради правосуддя міститься інформація, що ухвали членів Дисциплінарних палат Ради про залишення скарг без розгляду та повернення скаржникові зберігаються в управлінні документального забезпечення секретаріату Вищої ради правосуддя, а їх опублікування на офіційному веб-сайті не передбачено законом. Доступ до обліку постановлених членами Дисциплінарних палат Ради ухвал забезпечується у секретаріаті Вищої ради правосуддя шляхом надання відповідей на запити на інформацію.
Відповідач зазначає, що доступ до інформації, яка міститься у системі обліку Вищої ради правосуддя, позивач може реалізувати шляхом переходу за відповідним посиланням, а доступ до інформації стосовно ухвал членів Дисциплінарних палат Ради позивач може реалізувати шляхом направлення відповідного запиту до Вищої ради правосуддя. Відповідальне управління Секретаріату Вищої ради правосуддя розгляне запит та відповідно до наказу в.о. керівника секретаріату Вищої ради правосуддя Пархацької Т.М. від 02 жовтня 2020 року № 77/0/1-20 забезпечить доступ до інформації, надавши перелік таких ухвал.
У додаткових поясненнях акцентується увага на тому, що сформована у Вищій раді правосуддя система обліку публічної інформації не створює позивачу перешкод для отримання запитуваної інформації у спосіб, визначений Законом.
IV. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Стаття 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлює право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації.
Відповідно до частини першої цієї статті рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Згідно із частиною третьою статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Зокрема, запитувач має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача (пункт 7 частини другої статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин другої, третьої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Правовідносини щодо прав та обов`язків учасників справи регулюються Законом України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII), Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) та Законом України від  21 грудня 2016 року №1798-VIIІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIIІ), оскільки виникли з питань дотримання Вищою радою правосуддя як суб`єктом владних повноважень і розпорядником публічної інформації забезпечення права особи на доступ до системи обліку інформації.
Згідно зі статтею 5 Закону № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Частиною першою статті 18 Закону № 2939-VI встановлено, що для забезпечення збереження та доступу до публічної інформації документи, що знаходяться у суб`єктів владних повноважень, підлягають обов`язковій реєстрації в системі обліку, що має містити: 1) назву документа; 2) дату створення документа; 3) дату надходження документа; 4) джерело інформації (автор, відповідний підрозділ); 5) передбачену законом підставу віднесення інформації до категорії з обмеженим доступом; 6) строк обмеження доступу до інформації, у разі якщо вона віднесена до інформації з обмеженим доступом; 7) галузь; 8) ключові слова; 9) тип, носій (текстовий документ, електронний документ, плівки, відеозаписи, аудіозаписи тощо); 10) вид (нормативні акти, угоди, рішення, протоколи, звіти, прес-релізи); 11) проекти рішень (доповідні записки, звернення, заяви, подання, пропозиції, листи тощо); 12) форму та місце зберігання документа тощо.
Частини друга-третя зазначеної статті визначають, що доступ до системи обліку, що містить інформацію про документ, що знаходиться у суб`єкта владних повноважень, забезпечується шляхом: 1) оприлюднення на офіційних веб-сайтах суб`єктів владних повноважень такої інформації, а в разі їх відсутності - в інший прийнятний спосіб; 2) надання доступу до системи за запитами. Система обліку публічної інформації не може бути віднесена до категорії інформації з обмеженим доступом.
Зі змісту статті 18 Закону № 2939-VI вбачається, що законодавець зобов`язує суб`єктів владних повноважень вести облік документів за правилами встановленими Законом.
У частині першій статті 18 Закону № 2939-VI містяться вказівки щодо того, яка інформація про документ вноситься до системи обліку під час його реєстрації. Додаткові вимоги до реєстрації документів можуть бути встановлені рішеннями відповідних суб`єктів владних повноважень, однак звуження переліку, встановленого Законом, не допускається. До системи обліку включається не безпосередньо сам документ, а визначені в частині першій цієї статті дані про кожен документ розпорядника.
Закон № 2939-VI не зобов`язує розпорядника інформації ввести систему обліку в електронній формі, а допускає ведення системи і в паперовій формі.  В той же час у  випадку відсутності системи обліку у розпорядника інформації в електронній формі та/або неможливості її оприлюднення на офіційному веб-сайті суб`єкта владних повноважень, такий суб`єкт зобов`язаний забезпечити доступ до системи обліку, що містить інформацію про документ в інший прийнятний спосіб  або надати доступ до системи за запитом.
Судом встановлено, що 20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вищої ради правосуддя з запитом на отримання публічної інформації в якому просив відповідача забезпечити йому доступ до її системи обліку інформації, зокрема, тієї її частини, де міститься інформація про прийнятті членами Вищої ради правосуддя одноосібні ухвали про залишення дисциплінарних скарг без розгляду та повернення їх скаржникам.
Листом від 28 серпня 2020 року №32125/0/9-20 Вища рада правосуддя надала відповідь на запит позивача, в якому частково процитувала положення статей 5, 10 Закону № 2939-VI, зазначила про порядок реєстрації ухвал членів Вищої ради правосуддя в системі «Д-3» та відсутність правових підстав у ОСОБА_1 щодо отримання доступу до вказаної комп`ютерної програми. Звернула увагу на тому, що введення системи обліку публічної інформації забезпечується шляхом її систематизації за певними критеріями та розміщення на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя у відповідних розділах/підрозділах, для зручності користувачів. Зазначила про можливість, у разі потреби, забезпечити позивачу місце для роботи як запитувача публічної інформації з офіційним веб-сайтом Вищої ради правосуддя, на якому опубліковано наявну у Раді систему обліку інформації. Також відповідач вказав, що розподілити дані щодо кількості ухвал про залишення без розгляду дисциплінарних скарг та повернення їх скаржнику покладає на розпорядника інформації надмірний тягар і додаткове навантаження, що не передбачено законодавством про доступ до публічної інформації.
В той же час Суд звертає увагу на наступному, відсутність правових підстав у ОСОБА_1 щодо доступу до комп`ютерної програми «Д-3» не свідчить про відсутність у нього правових підстав щодо доступу до системи обліку інформації. Аналіз змісту статті 18 Закону № 2939-VI вказує на те, що зазначений Закон не ототожнює поняття «комп`ютерна програма в якій суб`єкт владних повноважень здійснює свою діяльність» (реєструє документи, створює їх та опрацьовує) та поняття «система обліку інформації». Обмеження встановленні Вищою радою правосуддя, як розпорядником інформації, в наказі від 29 січня 2018 року №9/0/1-18 щодо надання доступу до комп`ютерної програми «Д-3» працівникам Вищої ради правосуддя відповідно до їх функціональних обов`язків, не може впливати на право позивача у справі на доступ до системи обліку інформації, оскільки ця програма, як правильно стверджував представник відповідача під час судового засідання, не є системою обліку інформації в розумінні Закону № 2939-VI.
Щодо посилання відповідача на те, що введення системи обліку публічної інформації забезпечується шляхом її систематизації за певними критеріями та розміщення на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя у відповідних розділах/підрозділах, для зручності користувачів, Суд зазначає наступне.
Порядок створення та ведення системи обліку інформації встановлено статтею 18 Закону №2939-VI та Положенням про систему обліку інформації затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2011 року №1277.
Суд цитуючи положення статті 18 Закону №2939-VI звернув увагу на тому, які обов`язкові відомості про документ повинна містити система обліку інформації та зазначив про неможливість звуження розпорядником інформації переліку таких відомостей.
На момент звернення ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя з запитом та до суду з адміністративним позовом на сайті відповідача була відсутня система обліку інформації, яка б відповідала вимогам Закону №2939-VI. Впродовж судового розгляду справи, представник відповідача не довів існування, форму ведення системи обліку інформації у Вищій раді правосуддя (електронна чи паперова) на момент звернення позивача з запитом.
В процесі розгляду справи на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя у розділі «Громадянам» підрозділі «Публічна інформація та система її обліку» з`явився  документ під назвою «Система обліку публічної інформації», який можна відкрити за допомогою текстового процесора «Microsoft Word». 
Структура документа під назвою «Система обліку публічної інформації» є незмінною, а саме вона складається з 50 назв документів, які відповідно до законодавства  України, Інструкції з діловодства Вищої ради правосуддя та інших внутрішніх документів, може створювати Вища рада правосуддя. Жоден з 50 пунктів не повторюється. 
Що стосується дати створення документа - пункти 1-20, 30 - 44, 46 не містять конкретної дати  документа, у пунктах 1- 20, 30 зазначено, що дата документа «відповідає календарній даті проведення засідання» або «використання пошуку у реєстрах за номером/датою», у пунктах 31-43  - дата документа «кожного поточного року», у пункті 44 - «кожні три роки», у пункті 46 - «кожного кварталу поточного року». У пунктах  21-29, 45 - 50 зазначені конкретні дати створення документів, проте аналіз свідчить про те, що всі документи, визначені у цих пунктах регулюють внутрішню діяльність Вищої ради правосуддя.
У розділі «Джерело інформації» не зазначено жодного конкретного автора документа, в більшості пунктах джерелом інформації визначено «ВРП», «Член дисциплінарної палати ВРП», «Дисциплінарна палата ВРП», в окремих випадках, якщо документ регулює внутрішню діяльність Вищої ради правосуддя, зазначено відповідальне управління Вищої ради правосуддя.
У розділі «Обмеження доступу, строк обмеження» у пунктах 2 - 20 зазначено «матеріали провадження», у пунктах 1, 21-50 - «документ не містить інформації обмеженого доступу». Зазначений розділ не містить відомостей щодо передбаченої законом підстави віднесення інформації до категорії з обмеженим доступом та строку обмеження доступу до інформації, у разі якщо вона віднесена до інформації з обмеженим доступом.
У розділі «Форма документа» в більшості випадках зазначено «електронна/паперова форма документа», в окремих випадках, зокрема щодо «рішень про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги стосовно судді/направлення до ВККС України для долучення до суддівського досьє» зазначено «паперова форма документа».
У розділі «Вид документа» зазначено в залежності від пункту «проект», «рішення», «ухвала», «повідомлення», «звіт», «інформація про бюджет», «план», «наказ».
У розділі «Місце зберігання» зазначено відповідне управління Вищої ради правосуддя, яке відповідає за зберігання відповідної категорії документів, та в окремих випадках містить посилання за якими можна ознайомитися зі змістом конкретних документів Вищої ради правосуддя.
Аналіз інформації розміщеної на офіційному сайті Вищої ради правосуддя після відкриття провадження у справі під назвою «Система обліку публічної інформації», свідчить про відсутність в ній таких обов`язкових для системи обліку інформації  відомостей як конкретна дата створення документа, конкретний автор документа, передбачену законом підставу віднесення інформації до категорії з обмеженим доступом; строк обмеження доступу до інформації, у разі якщо вона віднесена до інформації з обмеженим доступом; галузь; тип, носій (текстовий документ, електронний документ, плівки, відеозаписи, аудіозаписи тощо). Зазначене свідчить про відсутність на офіційному сайті Вищої ради правосуддя системи обліку інформації, яка відповідає вимогам статті 18 Закону №2939-VI.
Відтак посилання відповідача у відповіді на запит та у поясненнях поданих до суду на те, що система обліку публічної інформації забезпечується шляхом її систематизації за певними критеріями та розміщення на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя у відповідних розділах/підрозділах, для зручності користувачів є неприйнятним, що унеможливлює прийняття позиції відповідача про можливість ознайомитися з системою обліку інформації на офіційному сайті Вищої ради правосуддя.
Щодо посилання Вищої ради правосуддя на те, що розподілити дані щодо кількості ухвал про залишення без розгляду дисциплінарних скарг та повернення їх скаржнику покладає на розпорядника інформації надмірний тягар і додаткове навантаження, що не передбачено законодавством про доступ до публічної інформації Суд звертає увагу на наступному.
Відповідно до пункту 271 Інструкції з діловодства у Вищій раді правосуддя - ВРП має надати відповідь на запит у строки, визначені законодавством. Відповідь на запит повинна містити запитувану інформацію або мотивовану відмову в наданні такої інформації. У разі, коли запитувана інформація належить до інформації з обмеженим доступом, у відповіді на запит зазначають акт, відповідно до якого доступ до такої інформації є з обмеженим доступом, а інша частина є загальнодоступною, надають запитувану інформацію за винятком інформації з обмеженим доступом.
Частиною четвертою статті 20 Закону №2939-VI встановлено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Зазначене положення узгоджується з пунктом 272 Інструкції з діловодства у Вищій раді правосуддя.
Згідно пункту 274 Інструкції ВРП має право відмовити в задоволенні запиту у випадках визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Статтею 22 Закону №2939-VI встановлені випадки в який розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема такими випадками є:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону (вимоги, що форми і змісту запиту).
Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що покладання на розпорядника інформації надмірний тягар і додаткове навантаження при наданні інформації на запит не може бути підставою  для відмови в задоволенні запиту на інформацію.
Частина 2 статті 22 Закону №2939-VI визначає, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Дослідження змісту запиту позивача датованого 20 серпня 2020 року та листа Вищої ради правосуддя від 28 серпня 2020 року №32125/0/9-20, свідчить про те, що зазначеним листом звернення позивача на отримання публічної інформації в частині доступу до системи обліку інформації не розглянуто, відповідь надана не по суті запиту.
Позивач звернувся до Суду з адміністративним позовом в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя, яка полягає у обмеженні доступу до своєї системи обліку інформації на запит позивача від 20 серпня 2020 року; 
- зобов`язати  відповідача забезпечити ОСОБА_1 надання доступу до системи обліку інформації за запитом.
З урахуванням встановлених у цій справі обставин, які доводять не належний розгляд запиту ОСОБА_1 від 20 серпня 2020 року, а саме не вирішення порушеного цим запитом питання, Суд вважає передчасним задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Вищої ради правосуддя, яка полягає у обмеженні доступу до своєї системи обліку інформації на запит позивача від 20 серпня 2020 року та зобов`язання відповідача забезпечити ОСОБА_1 надання доступу до системи обліку інформації за запитом, без належного розгляду розпорядником інформації запиту позивача по суті.
Об`єктом судового захисту у цій справі є право позивача на отримання публічної інформації у визначений ним спосіб. Оскільки спосіб надання інформації не розглянутий відповідачем, Суд вважає за необхідне визначити, що належним та ефективний способом судового захисту позивача при вирішенні цієї справи є визнання протиправною бездіяльності Вищої ради правосуддя щодо не розгляду запиту на отримання публічної інформації в частині доступу до системи обліку інформації   ОСОБА_1 від 20 серпня 2020 року та зобов`язання відповідача розглянути цей запит.
Частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.
Судом установлено, що на дату постановлення рішення у цій справі документально підтвердженими є витрати позивача на сплату судового збору в сумі 840,80 грн.
За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що Суд дійшов до висновку про необхідність задовольнити позов ОСОБА_1 , обравши при цьому інший належний та ефективний спосіб судового захисту позивача, наявні підстави для відшкодування ОСОБА_1 понесених судових витрат.
Керуючись статтями     22,     241-246,     250,     255,     266,     295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя щодо не розгляду запиту на отримання публічної інформації в частині доступу до системи обліку інформації ОСОБА_1 від 20 серпня 2020 року.
Зобов`язати Вищу раду правосуддя розглянути запит на отримання публічної інформації в частині доступу до системи обліку інформації ОСОБА_1 від 20 серпня 2020 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з бюджетних асигнувань Вищої ради правосуддя (вул.Студентська, 12-а м. Київ, 04050; код ЄДРПОУ 00013698) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з дня складення повного судового рішення).
Рішення складене та підписане 04 листопада 2020 року. 
Головуючий                                                                                            Р. Ф. Ханова
Судді                                                                                                     Л. І. Бившева
                                                                                                    І. А. Гончарова 
                                                                                                    І. Я. Олендер
                                                                                                    В.В. Хохуляк