ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/18202/18                                        Головуючий суддя І інстанції Мельникова І. Д.
Провадження № 22-ц/818/4651/20                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2020 року                             м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 - Бурлака І.В., Котелевець А.В., 
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Карелова Костянтина Юрійовича на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Мельникової І.Д., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Калініної Людмили Миколаївни, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання дій протиправними, незаконними та скасування рішення державного реєстратора,
встановив:

13 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Калініної Людмили Миколаївни, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання дій протиправними, незаконними та скасування рішення державного реєстратора.
Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» укладено кредитний договір №05/2008, відповідно до якого банк надав позичальнику на поточні потреби кредит у сумі 124 600,00 доларів США строком з 25 квітня 2008 року до 24 квітня 2018 року зі сплатою за користування кредитом 14% річних.
Того ж дня було укладено іпотечний договір №05/2008-ИП, за яким іпотекодавці ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у забезпечення виконання основного зобов`язання передають іпотекодержателю АБ «АвтоЗАЗбанк» належну їм на праві спільної власності квартиру АДРЕСА_1 . Позивачу випадково стало відомо, що до ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором факторингу, укладеного з ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником АБ «АвтоЗАЗбанк»), перейшло право вимоги за кредитним договором, що забезпечене іпотекою. 
16 травня 2018 року Державним реєстратором відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Калініною Л.М. здійснено реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на нерухоме майно, що належить позивачу на праві спільної власності та знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Зазначає, що оскільки Квартира є предметом іпотеки згідно із іпотечним договором №05-2008/ИП від 25.04.2008, тому вбачається, що право власності на цю квартиру зареєстровано за іпотекодержателем ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом примусового звернення стягнення на предмет іпотеки без згоди його власника. 
Вважає, що Державний реєстратор відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Калініна Л.М. порушила порядок їх здійснення реєстраційних дій, провівши державну реєстрацію права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на Квартиру за відсутності необхідних правових підстав, а саме, не пересвідчилася про отримання іпотекодавцями та боржником письмової вимоги про усунення порушень. Документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з дня отримання письмової вимоги об`єктивно не може існувати, оскільки Позивачем як одним із іпотекодавців не отримувалася вимога про усунення порушення у порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи цей факт, вважає, що з підстав подання неповного комплекту документів (відсутності в об`єктивній дійсності документа, що підтверджує сплив 30-денного строку) дії держаного реєстратора відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Калініної Л.М. є незаконними, а тому рішення про державну реєстрацію прав за ТОВ «Кредитні ініціативи» нерухомість, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , підлягає скасуванню. Крім того, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки.
На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо подання документів для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Визнати незаконними дії державного реєстратора відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Калініної Л.М. про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи на нерухоме майно», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та скасувати рішення державного реєстратора Калініної Л.М. про державну реєстрацію права власності нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 від 16.05.2018, номер запису про право власності 26234954.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Карелов В.Ю. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. 
Наполягав на тому, що відповідачами було порушено процедуру державної реєстрації прав на нерухоме майно, що передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 №1127, а саме проведено реєстрацію речових прав на нерухоме майно на підставі договору іпотеки за відсутності необхідних документів, визначених нормативними актами. За таких умов державна реєстрація речових прав на нерухоме майно не може вважатися правомірною, а відтак рішення про державну реєстрацію є незаконним, тому підлягало скасуванню.
Вказав, що судом було неповно з`ясовано обставини щодо неподання необхідних документів відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи» для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення, що обґрунтовується таким.
Зазначив, що під час здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно відповідачами не дотримано вимог закону, оскільки позивач та іпотекодавці за договором іпотеки не отримували письмової вимоги про усунення порушення, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подало для державної реєстрації неповний комплект документів, оскільки документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання вимоги про усунення порушення, відсутній та не міг бути наданий державному реєстратору. 
Також вказав, що дата відправлень поштових повідомлень про усунення порушень її та третім особам пізніша ніж дата вручення їм цих повідомлень, що є об`єктивно неможливою ситуацією; що державна реєстрація права власності на нерухоме майно проведена за наявності зареєстрованого обтяження (арешту); що нерухоме майно є єдиним місцем проживання позивача, інше майно у нього відсутнє.
Зазначив, що суд не дослідив докази, які підтверджують факт невручення вимоги іпотекодавцям, а саме копію листа ПАТ «Укрпошта» від 12.09.2018 №21-К-31188, який спростовує доводи відповідачів про належне вручення вимоги про усунення порушення іпотекодавцям.
Вказав, що до суду було надано копію рішення Київського районного суду міста Харкова у справі №640/16450/18 від 27.03.2019 (рішення набрало законної сили), у якому було встановлено обставини, що мають важливе значення для правильного вирішення справи (спір вирішувався між тими самими учасниками справи стосовно другого об`єкту нерухомого майна за тим самим договором іпотеки). Так, зокрема, такі самі копії повідомлень про вручення, які містяться в матеріалах справи №643/18202/18 подавалися відповідачами і під час розгляду справи №640/16450/18.
Зазначив, що суд першої інстанції дослідив лише докази, що були подані відповідачами, залишивши поза увагою доводи та докази, що надавалися позивачем: судом не було надано належної оцінки доказам, що свідчать про невручення письмової вимоги іпотекодавцям, що вплинуло на вирішення судового спору та призвело до ухвалення неправильного рішення.
Заявник повинен мати відповідну правову підставу для реєстрації на користь себе речових прав на нерухоме майно та подати документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Однак, державним реєстратором Калініною Л.М. не надано копії документа, який би вказував на наявність у ТОВ «Кредитні ініціативи» права на реєстрацію на своє ім`я квартири АДРЕСА_3 .
Як іпотечний договір №05/2008 від 25.04.2008, так і кредитний договір №05/2008 від 25.04.2008 було укладено між ОСОБА_2 , та АБ «АвтоЗАЗбанк», тобто відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» не є стороною жодного правочину, документи за якими подавалися для державної реєстрації прав на квартиру АДРЕСА_3 .
Зазначив, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не є стороною іпотечного договору №05/2008 від 25.04.2008 та кредитного договору №05/2008 від 25.04.2008, що при проведенні державної реєстрації прав на квартиру АДРЕСА_3 за ТОВ «Кредитні ініціативи» державний реєстратор Калініна Л.М. не встановила наявність прав у заявника здійснювати реєстрації прав на квартиру АДРЕСА_3 , а саме чи є ТОВ «Кредитні ініціативи» належним заявником у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно» (власником, правонабувачем, стороною правочину). З наданих ТОВ «Кредитні ініціативи» документах для проведення державної реєстрації прав на квартиру АДРЕСА_3 таких прав не зазначено.
Відзив на скаргу не надійшов. 
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 квітня 2008 року між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала кредит на поточні потреби у розмірі 124 600,00 доларів США строком з 25 квітня 2008 року по 24 квітня 2018 року зі сплатою за користування кредитом 14% річних (а. с. 18-20, том 1).
У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 25 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_2 , а також майновими поручителями ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено іпотечний договір №05/2008-ИП, згідно якого ОСОБА_2 передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 68,6 кв. м., та ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 передали в іпотеку належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв. м.
До ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором факторингу, укладеного з ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником АБ «АвтоЗАЗбанк»), перейшло право вимоги за кредитним договором, що забезпечене іпотекою.
Згідно п.11 вказаного договору іпотеки №05/2008-ИП, посвідченого 25.04.2008 приватним нотаріусом ХМНО Мангушевою О.С., у разі порушення позичальником обов`язків, встановлених кредитним договором №05/2008 від 25.04.2008, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановлені в кредитному договорі строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у передбачені кредитним договором строки сум відсотків за користування кредитом; та/або при несплаті або частковій несплаті в строк суми неустойки, що передбачена кредитним договором, а також при порушенні умов цього договору, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. 
Дане застереження про задоволення вимог іпотекодержателя згідно ст.36 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя і визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки по заставній вартості за вибором іпотекодержателя, без додаткового узгодження з іпотекодавцями.

Відповідно до п.16 вказаного договору іпотеки, у разі порушення умов цього договору та кредитного договору №05/2008 від 25.04.2008, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишиться без задоволення, іпотекодержатель має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватися будь-яким із наступних способів на вибір іпотекодержателя, за заставною вартістю: Позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до вимог діючого законодавства, шляхом: - продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі за заставною вартістю на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Законом України «Про іпотеку»; - прийняття предмету іпотеки у власність іпотекодержателем за заставною вартістю, у порядку, передбаченому ст.37 Законом України «Про іпотеку». Положення частини першої цього пункту не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись безпосередньо до нотаріуса для вчинення виконавчого напису або до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-який час за захистом своїх порушених прав у встановленому законом порядку.
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за кредитним договором №05/2008 станом на 21.02.2018 складає 166801,56 дол. США.
12.03.2018 ТОВ «Кредитні ініціативи» направлено іпотекодавцям повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням.
Згідно зворотних повідомлень іпотекодавці отримали вказане повідомлення власноручно 16.03.18, що підтверджується їх підписами (а.с. 72-76).
Сторони не заперечували, що 06 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», яке є правонаступником прав та обов`язків Акціонерного банку «АвтоЗАЗбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за яким право вимоги за кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Наведені з цього приводу у скарзі заперечення є необґрунтованими і тому суд апеляційної інстанції їх відхиляє.
Підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово з стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови; що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).
Отже, мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника.
Вказаний Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.
Спори щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядалися, виконавчі надпис нотаріусом не вчинялися, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося. Таким чином, примусового звернення стягнення на предмет іпотеки не відбувалося.
Згідно з приписами статей  33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
Положеннями іпотечного договору передбачено визначене у ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання, що прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості, 16 травня 2018 державним реєстратором за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі зазначеного іпотечного застереження було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Таким чином, у даному випадку відбулося добровільне, а не примусове звернення стягнення на предмет іпотеки, ТОВ «Кредитні ініциативи» набуло право власності у добровільному порядку, за згодою Позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі. 
Рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято Відповідачем на підставі згоди Позивача, передбаченої іпотечним договором, а тому положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не можуть бути застосовані, і наведені з цього приводу доводи скарги позивача не відповідають вказаним нормам матеріального права.
Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, предмет іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Тобто, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.
Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року (справа № 760/14438/15-ц, провадження № 14-38цс18), в якому щодо застосування відповідних норм права була висловлена наступна правова позиція, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує суд апеляційної інстанції: 
«Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.
Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.
З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.»
Схожий правовий висновок міститься у постанові Великої палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19). 
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно матеріалів справи, звернення стягнення у позасудовий спосіб шляхом набуття права власності відбулося за згодою сторін, яка зазначена у договорі, який ніким не оспорювався і був чинний на день державної реєстрації права власності. На день реєстрації права власності та розгляду справи судом був відсутній спір щодо заборгованості за договором кредиту чи щодо іпотеки. 
Тому з урахуванням наведеної правової позиції, висловленої у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року (справа № 760/14438/15-ц, провадження № 14-38цс18) та від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14 – (провадження № 14-203цс19) не можна вважати, що ТОВ «Кредитні ініціативи» у даному випадку набуло у власність згадану квартиру у примусовому порядку, який здійснюється виключно у судовому порядку, з чим пов`язана висловлена Великою Палатою Верховного Суду правова позиція про відсутність необхідності звернення до суду з таким позовом. 
Тому відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України колегія суддів також застосовує у справі висновки щодо застосування в аналогічній за обставинами цивільній справі згаданих норм ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку» та «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які були висловлені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 у справі № 464/8589/15-ц (провадження № 61-10874сво18 про те, що положення згаданого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі).
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникають з моменту такої реєстрації.
Частиною 1 статті 2 цього Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.
Згідно з пунктами 6, 18, 19, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.
Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року (справа № 306/1224/16-ц, провадження № 14-501цс18), постанові від 24 квітня 2019 року (справа № 521/18393/16-ц, провадження № 14-661цс18); Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 645/5280/16-ц, провадження № 61-155св17).
Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.  В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно картки прийому заяви №124149355 заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про державну реєстрацію права власності отримана державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16 травня 2018 року за реєстраційним номером №28224751. Разом з заявою подано іпотечний договір №1442, кредитний договір №05/2008, повідомлення №18.03/20.
Як вбачається з матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» направлено на адреси ОСОБА_2 , а також на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повідомлення №Б 18.03/20 від 12 березня 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а. с. 71-76 т. 1). 
У зазначеному повідомленні вказано, що 06 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором № 05/2008 від 25 квітня 2008 року та є іпотекодержателем нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_4 , та квартири АДРЕСА_1 .
Іпотекодавців також повідомлено про необхідність сплатити борг, який станом на 21 лютого 2018 року складає 166 801,56 доларів США, що відповідно до курсу Національного Банку України становить 4 515 809,45 грн., з яких 74 768,04 доларів США, що складає 2 024 191,03 грн. – заборгованість за кредитом; 54 677,52 доларів США, що складає 1 480 281,49 грн. – заборгованість за відсотками, та попереджено про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку.
Водночас, як вбачається з копій рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення зі штрихкодовими ідентифікаторами № 14000 3915135 0, № 14000 3915134 2, №14000 3915137 7, №14000 3915133 4, №14000 3915136 9, повідомлення, направлені на адресу: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 подані до поштового відділення 12 березня 2018 року та отримані адресатами особисто 16 березня 2018 року, що підтверджується їхніми підписами та відбитком штампу Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (а. с. 71-76, том 1).
З відповіді Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» на адвокатський запит вбачається, що згідно наявної інформації відправлення №1400039151342, №1400039151369, №1400039151377, №1400039151350 прийняті для пересилання 21 березня 2018 року та 06 квітня 2018 року повернені на зворотну адресу для вручення відправнику. Надати інформацію щодо поштового відправлення №1400039151334 на ім`я ОСОБА_2 не надається можливим (а. с. 124, том 1).
Згадані документи щодо направлення кредитором вимоги на ім`я ОСОБА_2 містять розбіжності у датах щодо направлення та отримання поштового відправлення. 
З відповіді Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» вбачається, що надати інформацію щодо відправлення №1400039151334 на ім`я ОСОБА_2 не надається можливим у зв`язку зі спливом часу її зберігання. Однак, надано інформацію про те, що відправлення на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 прийняті для пересилання 21 березня 2018 року.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У згаданих рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення є розписки отримувачів і цей факт позивачем не спростований, вони є первинними документами, що згідно п. 1 Правил надання поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 підтверджують отримання поштових відправлень адресатом і цей факт позивачем не спростований. 
Згаданий лист (повідомлення) Укрпошти не містить посилання на джерело цієї інформації. Крім т ого, згідно згаданих Правил надання поштового зв`язку термін зберігання рекомендованих листів – мінімум один місяць, тому інформація, яка міститься у листі (повідомленні) «Укрпошта» від 12.09.2018 про те, що повідомлення-вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» були прийняті до пересилання 21.03.2018, а вже 06.04.2018, тобто достроково - на 16-й день були повернуті на зворотну адресу викликає сумнів у їх достовірності. 
Тому колегія відхиляє вищевказане повідомлення з Укрпошти, яке не є достовірним доказом отримання поштового відправлення, а також – доводи скарги про недоведеність дотримання іпотекодержателем процедури вчасного повідомлення боржника та іпотекодавця про необхідність погашення боргу, за їх недоведеністю.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Посилання в доводах скарги на рішення Київського районного суду міста Харкова у справі №640/16450/18 від 27.03.2019 є безпідставними, оскільки за змістом норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України висновки суду по іншій справі, на відміну від встановлених судом обставин справи, не мають преюдиціального значення. 
ТОВ «Кредитні ініціативи» право на реєстрацію на своє ім`я квартири  АДРЕСА_3  набуло на підставі згаданого договору факторингу. Наведені з цього приводу доводи скарги про відсутність цього права є безпідставними, оскільки не відповідають змісту п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України згідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, за договором факторингу). Тому ТОВ «Кредитні ініціативи» є належним заявником у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно» (правонабувачем за договором іпотеки). 
Судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.259, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Карелова Костянтина Юрійовича–залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року–залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2020 року.

Головуючий                                                                                        В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.