ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9074/20 Справа № 210/807/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

                       головуючого - судді Демченко Е.Л.
                       суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
                       при секретарі - Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Управляння виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Управляння виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення факту спільного проживання за однією адресою, - 
       в с т а н о в и л а:

       У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення факту спільного проживання за однією адресою, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , який на день смерті офіційно був зареєстрований та фактично проживав у АДРЕСА_1 .
       Вказувала, що причиною смерті чоловіка став нещасний випадок на виробництві, який стався 23 вересня 2019 року на дільниці «1 сполучення північного польового штреку з орт-заїздом 7 осі горизонту 1340 м шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка», 15 жовтня 2019 року за результатом смерті її чоловіка був складений акт спеціального розслідування нещасного випадку. 
       Зазначала, що з 27 травня 2002 року та на момент смерті чоловіка вони постійно проживали з ним в будинку АДРЕСА_1 .
       Посилаючись на те, що з метою оформлення соціальних виплат вона звернулась до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області із заявою про призначення страхових виплат, але їй було відмовлено в призначенні страхових виплат в зв`язку з ненаданням необхідних документів та вказано про необхідність надання довідки про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих хто перебував на його утриманні, з місця проживання або рішення суду про встановлення факту сімейних відносин, а тому просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт її сумісного проживання з ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 27 травня 2002 року по день його смерті у  АДРЕСА_1 . 
       12 травня 2020 року Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області було замінено на належного відповідача Управляння виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (далі - Управляння ВДФСУ України в Дніпропетровській області) 
       Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2020 року позов задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат. 
       В апеляційній скарзі відповідач Управляння ВДФСУ України в Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, не взяв до уваги, що акт Н-1 позивач не оскаржувала, а позовні вимоги фактично нею не доведені. 
       Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до  висновку про відсутність, передбачених законом, підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
       Встановлено судом і це підтверджується матеріалам справи, що позивач ОСОБА_1 є зареєстрованою у АДРЕСА_2 .
        ОСОБА_2 на момент смерті був зареєстрований у АДРЕСА_1 .
       З 27 травня 2002 року позивач та ОСОБА_2 стали проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. 
       23 липня 2007 року офіційно зареєстрували шлюб. 
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 
       З самого початку спільного проживання та до дня смерті чоловіка мешкали разом в будинку АДРЕСА_1 .
       Вказане підтверджується наданим позивачкою актом про спільне проживання та ведення спільного господарства від 04 жовтня 2019 року; дублікатами квитанцій про оплату нею та ОСОБА_2 комунальних послуг за вказаною вище адресою; показаннями допитаних в суді свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
       При цьому, суд врахував, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 позивач, в силу закону, набула статус члена сім`ї останнього та вказаний факт додатковому встановленню в судовому порядку не підлягає.
       В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення їй страхових виплат відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Однак, листом відповідача від 07 листопада 2019 року їй було відмовлено в призначенні таких виплат з посиланням на ненадання всіх документів, передбачених зазначеним вище законом. При цьому зазначено, що відділення не має повноважень встановлювати факт сімейних відносин осіб, які зареєстровані за різними адресами або розглядати причини проживання подружжя окремо.
       Таким чином, підставою для відмови в призначенні позивачки страхових виплат стала реєстрація останньої та її померлого чоловіка ОСОБА_2 за різними адресами і не надання доказів спільного проживання на момент смерті останнього.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи об`єктивно підтверджено та відповідачем не спростовано факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 25 травня 2002 року та після реєстрації шлюбу 23 липня 2007 року до дня смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1 .
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
       Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
       Відповідно до ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. 
       За положеннями ч.ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. 
       Відповідно до статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
       Колегія суддів наголошує на тому, що ОСОБА_1  та ОСОБА_2 , на момент смерті останнього, перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали за однією адресою, що доведено позивачем належними та допустимими доказами, доводи апеляційної скарги цього не спростовують. 
       Посилання апеляційної скарги на те, що акт про нещасний випадок форми Н-1/П оскаржений дружиною померлого ОСОБА_2 не був та є чинним, не може слугувати підставою для скасування рішення у даній справі та відмові у задоволенні позову. 
       Посилання апеляційної скарги на ст.1264 ЦК України до уваги не приймаються. 
       Інші аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу Управляння виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.  

       Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.