Справа № 343/2432/18 
Провадження № 22-ц/4808/1356/20 
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
Головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О., 
суддів:                                             Горейко М.Д., Фединяка В.Д.
секретаря                                        Бойчука Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Турашем В.А. 28 вересня 2020 року у м. Долина Івано-Франківської області, повний текст якого складено 08 жовтня 2020 року, 
                                                       в с т а н о в и в : 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що являється власником автомобіля «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску. 23 серпня 2018р. близько 16 год 47 хв відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «HYUNDAI VERACRUZ», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по трасі «Стрий – Івано-Франківськ – Чернівці» не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з належним йому автомобілем, що рухався попереду,  автомобілю завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31.10.2018р. відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», страхова сума становить ліміт в розмірі 100 000 грн, франшиза – 2000 грн.  23.08.2018р. (в день ДТП)  учасниками події заповнено та надіслано страховій компанії «Альфа-арант» повідомлення про ДТП, та 27.08.2018р. складено і направлено позивачем заяву про страхове відшкодування. Представником страхової компанії в телефонному режимі його повідомлено про необхідність додаткового часу для виплати коштів. По жовтень 2018 року не отримав жодної інформації про результати розгляду його звернень. Згідно отриманого на його звернення звіту  №234 від 17.10.2018р. про оцінку вартості пошкоджень та суми матеріального збитку, здійсненого станом на 30.08.2018р. судовим експертом, вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу становить 55 759,80 грн. За проведення експертного дослідження ним оплачено 2500 грн. 
СК «Альфа-Гарант» було перераховано на його рахунок кошти  в розмірі 21 619,29 грн, але не надано жодних пояснень та документів, на підставі чого виплачено саме таку вартість відшкодування. 
Просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_2 та товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на його користь матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП, в розмірі 34640,51 грн, що складає 32140,51 грн  - недоотриманої суми вартості матеріальних збитків та 2500 грн – понесених на проведення експертизи і інші судові витрати 
З урахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_2 та товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на його користь матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП, в розмірі 31 934,79 грн (29720,97+2213,82) (а.с.2-6,  50, том 1; а.с.11-12, том 2).
Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП кошти в розмірі 29 630   гривень 47 копійок. Стягнуто з ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_1 704,80 гривень сплаченого судового збору та 2500,00 гривень витрат, понесених у зв`язку з проведенням експертного дослідження. В іншій частині позову відмовлено (а.с.31-35, том 2).
Не погодившись з даним судовим рішенням, представник Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального і процесуального права.
Апелянт зазначає, що згідно аварійного сертифіката №88-D/43/7,  складеного аварійним комісаром, вартість матеріального збитку,  завданого власнику транспортного засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу і становить 28 343,15 грн з урахуванням ПДВ, та 23 619,29 грн – без урахування ПДВ.
Зазначає, що ТДВ СК "Альфа-Гарант" виплатило страхове відшкодування на підставі аварійного сертифіката в розмірі 26 343 грн 15 коп.
Наголошує, що експертизу було призначено з обов`язковим оглядом пошкодженого транспортного засобу, проте позивач не надав експерту для огляду автомобіль, а пояснив, що його ніби-то частково відремонтовано, при цьому доказів щодо факту та вартості відновлювального ремонту експерту не надав. Тому  судова експертиза була проведена по матеріалам справи без перевірки факту ремонту, вартості такого ремонту згідно даних СТО та обсягу проведених робіт. Тобто, в основу судового рішення покладено звіт судової експертизи, виконаний без огляду автомобіля експертом. 
Також суд не надав належної оцінки доводам представника відповідача про те, що оскільки автомобіль відремонтовано, сума страхового відшкодування не може перевищувати розміру фактичної (реальної) суми ремонту.
Також судовий експерт у звіті №2278 зазначив, що для вирішення поставлених судом питань позивач повинен був надати документи (рахунки з оплатою, акти виконаних робіт тощо) на фактично  оплачений та проведений ремонт, проте позивачем клопотання експерта не виконано. Тому вважає, що судова експертиза ґрунтується на припущеннях і є неналежним доказом по справі.
На думку апелянта, суд першої інстанції невірно визначив суму страхового відшкодування, оскільки сума страхового відшкодування мала бути зменшена на 20% ПДВ (57 973,62 – 20%).
З цих підстав просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант» в повному обсязі (а.с.40-43, том 2).
Позивачем в частині відмови у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_2 рішення суду не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається. 
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначив, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки вони виходять за рамки його позовних вимог та не стосуються предмету спору. З урахуванням часткової виплати страховою компанією коштів на відновлювальний ремонт ним заявлено зменшений розмір відшкодування в сумі 29 720,97 грн. Надана страховою компанією документація називається «Аварійний сертифікат та консультація №88-D/43/7», здійснені не експертом, а аварійним комісаром, який не був присутній ні на місці ДТП, ні при огляді автомобіля, ні при здійсненні ним оцінки вартості автомобіля та відновлювального ремонту. Обидві експертні висновки, наявні в матеріалах справи, по своїй суті завданого питання стосовно визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП 23.08.2018р. станом на дату ДТП – ідентичні. Розмір збитку відрізняється приблизно на 2000 грн лише за рахунок різних встановлених експертами коефіцієнтів фізичного зносу автомобіля (0,57 та 0,59). Також надуманими є доводи апелянта про те, що ним повністю відремонтовано автомобіль, так само як і твердження апелянта про те, що  страхова компанія повністю виплатила страхову суму згідно аварійного сертифіката ОСОБА_3 , оскільки такий не відповідає вимогам закону. Його позиція стосується стягнення решти невиплаченої страховою компанією та винуватцем ДТП суми страхових виплат згідно звіту про оцінку транспортного засобу (в даному випадку висновку судової автотоварознавчої експертизи). Будь-які документи станції техобслуговування не можуть бути ним надані як такі, що відсутні, оскільки особисто за свій рахунок відновлювальний ремонт автомобіля чи його пошкодження він не здійснював (ні в судовому, ні в позасудовому порядку). Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.52-55, том 2).
Інші учасники справи правом на подання відзиву не скористались, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.  
У судове засідання не з`явилися сторони, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.
Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що згідно постанови Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2018 року в справі №201/11496/18, яка набрала законної сили, ОСОБА_2   23 серпня 2018 року о 16 годині 47 хвилин, керуючи автомобілем «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався на 44 км. + 829 м. а/ш Н-10 «Стрий Івано-Франківськ Чернівці», де, не обравши безпечної швидкості, недотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався попереду, під керуванням водія ОСОБА_1 , після чого останній продовжив некерований рух вперед та здійснив наїзд на автомобіль «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 .  Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Згідно з вказаною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 гривень (т.1,  а.с.15).
Таким чином, вина ОСОБА_2   у вчинені 23.08.2018 року дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. 
Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в момент ДТП було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2338665 в ТДВ СК «Альфа-Гарант», ліміт відповідальності за яким за спричинену шкоду майну визначена в розмірі 100000,00 (сто тисяч) грн. Розмір франшизи становить 2000,00 грн. (т.1 а.с. 19).
Пошкоджений в результаті ДТП автомобіль Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_1 , оглянутий, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 30.08.2018р., в якому міститься інформація про характер пошкоджень та найменування пошкоджених деталей (т.1, а.с.17-18).
Відповідно до звіту №234 від 17.10.2018 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного ОСОБА_5 , за замовленням ОСОБА_1 , оцінювач отримав наступне значення оціночної вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_1 , що дорівнює 55759,80 грн  з ПДВ на запасні частини (т.1, а.с. 31-41 ).
Згідно аварійного сертифікату 88-D/43/7 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортного засобу, Renault Megane - вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин та становить: 28343,15 грн з урахуванням ПДВ; 23619.29 грн - без урахування ПДВ (т.1 а.с.70-94).
На підставі вказаного аварійного сертифікату 88-D/43/7,ТДВ СК «Альфа-Гарант», з метою відшкодування шкоди, завданої відповідачем ОСОБА_2 , на виконання зобов`язань по договору страхування, сплатила страхове відшкодування у розмірі 26343,15грн., про що свідчать надані суду копії платіжних доручень № ID-110997 від 16.10.2018 року та № ID-114219 від 15.01.2019 року (т.1 а.с.96,97).
Крім цього, згідно з платіжними дорученнями № ID-114218 від 15.01.2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило ОСОБА_1 195,68 грн пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (а.с.т.1 а.с.97).
Позивач не погодився з розміром сплаченого страхового відшкодування і звернувся до суду з даним позовом. Під час судового розгляду справи судом за клопотанням представника відповідача по справі на підставі ухвали Долинського районного суду від 12.04.2019 року (т.1 а.с.164-165 ) призначена і виконана судова автотоварознавча експертиза.
Згідно з висновком експерта судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі №343/2432/18 №2278 від 17.07.2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого в ДТП 23.08.2018 року автомобіля Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_1 , в цінах на дату ДТП, виходячи з даних про автомобіль, що містяться в матеріалах цивільної справи №343/2432/18 та в додатково отриманих матеріалах, становила 57973,62 грн (т.1 а.с.211-237).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановивши, що транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП, яка відбулась з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант, вартість збитку становить 57973,62грн, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають до часткового задоволення, а саме - з відповідача ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь позивача підлягає до стягнення відшкодування шкоди, завданої позивачу в межах ліміту визначеного полісом в розмірі 100 000 грн, з вирахуванням суми сплаченої в розмірі 26343,15 грн., та розміру франшизи яка становить 2000,00грн., а саме 29630,47 грн .
Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів ТДВ СК «Альфа - Гарант» та ОСОБА_2 матеріальних збитків в солідарному порядку не підлягають до задоволення, оскільки  обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика, вимога позивача в цій частині не обґрунтована нормами закону.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч.4  ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Дані правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України „Про страхування», Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Аналогічно, на підставі ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди, спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховуються дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК).
Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.
Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, проте обмежується страховою сумою.
Так, відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів.
Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).
Відповідно до вимог п.8.2 цієї методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - ЕЗ), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу.
Отже, якщо для відновлення пошкодженого в ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №№910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 1.02.2018 у справі №910/22886/16.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Вирішуючи даний спір слід дійти висновку, що право вимоги у даних правовідносинах про відшкодування шкоди належить ОСОБА_1 як власнику транспортного засобу.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Відхиляючи доводи апелянта, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Щодо вимог позову про стягнення завданої майнової шкоди, слід зазначити наступне.
Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача ОСОБА_2 та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 26 343,15 грн та  195,68 грн пені за несворєчасну виплату страхового відшкодування (а.с.96, 97, том 1).
Предметом спору є недостатність суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.
Відповідно до укладеного між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000,00 грн; розмір франшизи 2000,00 грн (а.с.19, том 1). 
Обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності покладається на страховика.
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , суд вірно прийняв за основу висновок експерта судової автотоварознавчої експертизи №2278 від 17.07.2020 року (а.с.211-237, том 1), згідно якого вартість матеріального збитку, завданого 23.08.2018 року власнику автомобіля Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_1 , становила 57 973,62 грн. з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на рівні 0,57.
Враховуючи, що транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП, яка відбулась з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант, вартість збитку становить 57973,62 грн, а частина страхового відшкодування уже була виплачена, тому суд вірно задовольнив частково позовні вимоги.
Наявність аварійного сертифіката №88-D/43/7, складеного аварійним комісаром ОСОБА_3 , відповідно до якого вартість матеріального збитку,  завданого власнику транспортного засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу і становить 28 343,15 грн з урахуванням ПДВ, та 23 619,29 грн – без урахування ПДВ, і відповідно до якого ТДВ СК "Альфа-Гарант" виплатило страхове відшкодування в розмірі 26 343 грн 15 коп, не заслуговує на увагу, оскільки цей сертифікат є недопустимим доказом по справі і спростовується проведеною під час розгляду справи судовою автотоварознавчою експертизою  №2278 від 17.07.2020 року.
Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.
Страхове відшкодування у повному обсязі страхувальнику не виплачено, тому підлягає стягненню в розмірі, визначеному у висновку експерта.
Отже, доводи апелянта щодо визнання висновку аварійного комісара належним та допустимим доказом у справі,  .
На підставі викладеного суд дійшов правильного висновку, що страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілому розмір завданої шкоди. При цьому суд правильно визначив розмір завданої майнової шкоди, що підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема висновком судової автотоварознавчої експертизи, виконаної на підставі ухвали суду.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційноїї скарги, що експертом не правильно визначено розмір страхового відшкодування, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях.  
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що з відповідача ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь позивача підлягає стягненню відшкодування шкоди, завданої позивачу в межах ліміту, визначеного полісом, в розмірі 100 000 грн, з вирахуванням суми, сплаченої в розмірі 26 343,15 грн, та розміру франшизи, яка становить 2000,00 грн, а саме - 29 630,47 грн (57973,62-21619,29-4723,86-2000 = 29 630,47).
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно з`ясував обставини справи, а тому рішення суду слід залишити без зміни.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                                                  п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від  28 вересня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                                                               І.О. Максюта
                                                                                                                           М.Д. Горейко
                                                                                                                           В.Д. Фединяк
Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.