КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
Справа № 759/11260/18                              Головуючий у 1 інстанції: Ул'яновська О.В. 
Провадження № 22-ц/824/2531/2020                       Доповідач: Шебуєва В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 жовтня 2020 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
секретар                                        Майданець К.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 ,  на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 листопада 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування,-
 
в с т а н о в и в:
 
В липні 2018 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом  до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування. Зазначило, що 30 липня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/0983/74/59967, відповідно до умов якого останньому надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 140 679,00 доларів США, терміном до 30 серпня 2027 року, зі сплатою 13,00 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 30.08.2007 сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2014, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2015, з позичальника ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в розмірі 1593243,30 грн. Позичальник рішення суду не виконав, станом на 12.04.2018 розмір заборгованості становить 1263729,05 доларів США. З урахуванням викладеного ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/0983/74/59957 від 30.08.2007 в сумі 1263729,05 доларів США (32763328,14грн.), шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижче 945987,00грн., виселити з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення відповідачів.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».
У рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/0983/74/59967 від 30.08.2007 в сумі 1263729,05 доларів США, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 32763328,14 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижче 945987,00 грн. 
Виселено без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , які зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 .
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору в сумі 5286,00 грн. та витрати на проведення оцінки заставного майна в сумі 1500,00 грн.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль». Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у суду були відсутні підстави для відкриття провадження в справі, оскільки позивачем не в повному обсязі сплачено судовий збір за подання позовної заяви. Суд безпідставно відмовив в прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 та не надав можливості його представнику ознайомитися з матеріалами справи.  Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що на дані правовідносини, не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пославшись на відомості з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 13.06.2018, оскільки вони не відповідають дійсності. Прізвище відповідача є поширеним в Україні, а сам витяг сформовано за частковим співпадінням. Звертає увагу на те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження отримання відповідачами вимоги про погашення заборгованості від 03.05.2018 відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Наданий банком розрахунок заборгованості не містить підпису головного бухгалтера та посилань на бухгалтерські документ первинного обліку. Зазначає, що банк скористався правом на дострокове стягнення всієї суми боргу за кредитним договором, що встановлено рішеннями Святошинського районного суду м.Києва від 17.11.2014 та Апеляційного суду міста Києва від 21.05.2015, а тому  безпідставно продовжував нараховував відсотки та пеню після звернення до суду з відповідним позовом. Даний позов було подано банком з пропуском позовної давності. Банк збільшено процентну ставку та суму зобов`язання за кредитним договором № 014/0983/74/59957 від 30 серпня 2007 року, проте жодних змін до договору іпотеки від 30 серпня 2007 року внесено не було. Вважає протиправним оскаржуване рішення суду в частині виселення неповнолітнього ОСОБА_4 , оскільки згідно акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Святошинської в місті Києві районної державної адміністрації, родина постійно проживає у квартирі, що є предметом іпотеки, іншого житла не має.    
В апеляційній інстанції представник    ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
В судове засідання представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник  Служби у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації  не з`явився, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.
Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.08.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладениий кредитний договір №014/0983/74/59957, відповідно до умов якого останньому надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 140679 дол. США 00 центів, терміном до 30.08.2027, зі сплатою 13,00 % річних (а.с. 14-15 т. 1).
Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань по вказаному кредитному договору між сторонами був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2007 (а.с. 24-26, 28 т. 1).
Пунктом. 6.1. договору іпотеки визначено, що у разі порушення боргового зобов`язання, умов кредитного договору або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 6.2. договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі заборгованості за кредитом та відсотками, штрафами, санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання боргового зобов`язання, який зазначається у кредитному договорі, у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме, при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або при частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2014 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» була стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 572 515,39 грн. (а.с. 34-35 т. 1).
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2015 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2014 змінено в частині стягнення пені за прострочення погашення кредиту та відсотків, зменшено пеню до 100000 грн.  та відповідно зменшено загальний розмір суми заборгованості за кредитним договором з 2575956,39 грн. до 1593243,30 грн. (а.с. 35-37 т. 1).
ОСОБА_1 рішення суду не виконав заборгованість за кредитним договором не погасив.
Відповідно до наданого АТ «Райффайзен Банк Аваль» розрахунку станом на 12 квітня 2018 року заборгованість за кредитним договором №014/0983/74/59957 від 30.08.2007 становить 1 263 729,05 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку еквівалентно32 763 328,14 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 138 195,14 доларів США, що еквівалентно 3 582 835,04 грн.,заборгованість за відсотками - 129 295,64 доларів США, що еквівалентно 3 352 107,38 грн., пеня - 996 238,27 доларів США, що еквівалентно 25 828 385,72 грн. (а. с. 8-10 т. 1).
03 травня 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» направило на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги про виконання грошових зобов`язань  та звільнення квартири (а.с. 38-41 т. 1).
Відповідно до висновку про вартість майна від 03.04.2018, ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , становить 945 987,00 грн. (а.с. 32 т. 1).
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 24.07.2018, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (а.с. 56-59 т. 1).
З`ясувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог  АТ «Райффайзен Банк Аваль», у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/0983/74/59967 від 30.08.2007 в сумі 1263729,05 доларів США, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 32763328,14 грн., звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижче 945987,00 грн.; виселення без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , з вказаної квартири.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до   ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом
Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з ч. 3 ст. 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2014, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2015, було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість.   ОСОБА_1 не виконав вказане рішення суду.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження отримання відповідачами вимоги про погашення заборгованості від 03.05.2018 відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку». 
Такі посилання не відповідають матеріалам справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Разом з позовною заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надало суду копії вимоги про виконання грошових зобов`язань від 03 травня 2018 року та реєстр поштових відправлень, з якого убачається, що банк направляв позичальнику вимогу на зазначену в договорі адресу.
При цьому, положення ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо обов`язкового направлення іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення стосуються випадків позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Частиною 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на пропуск позивачем позовної давності при зверненні з даним позовом.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Заборгованість за кредитним договором стягнута з ОСОБА_1 рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2014, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2015.
З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося 23 липня 2016 року - в межах загальної позовної давності.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що банком було збільшено процентну ставку та суму зобов`язання за кредитним договором, проте, не було внесено відповідних змін до договору іпотеки, оскільки вказані обставини не є підставою для припинення іпотеки.
Апеляційний суд також вважає необґрунтованими посилання апелянта на незаконність рішення суду в частині виселення відповідачів, зокрема, неповнолітнього ОСОБА_4 .
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.
 Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про визначення розміру заборгованості, яка підлягає погашенню за рахунок предмета іпотеки.
Відповідно до наданого  ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» розрахунку, позивач обраховував заборгованість за період з 30 серпня 2007 року по 12 квітня 2018 року.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця у вказаних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлено, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» реалізувало своє право на дострокове повернення заборгованості.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2014, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2015, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором, яка обрахована згідно вимоги позивача станом на 15 жовтня 2013 року (а.с. 34 т. 1).
Таким чином, за рахунок предмета іпотеки підлягає погашенню заборгованість за кредитом, процентами та пенею, нарахована за період до  15 жовтня 2013 року.
Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становить 138 195,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку еквівалентно 3 582 847,20 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом  становить 48 623,74 доларів США,  що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку еквівалентно 1 260 619,08 грн. 
Визначаючи розмір пені, слід врахувати, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2015, яким стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором, було зменшено розмір пені, яка нарахована станом на 15 жовтня 2013 року до 100 000,00 грн.
Відтак, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року підлягає зміні в частині вирішення позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом зазначення в резолютивній частині рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 ,  в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/0983/74/59967 від 30.08.2007, яка станом на 15 жовтня 2013 року становить: заборгованість за кредитом - 138 195,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку еквівалентно 3 582 847,20 грн., заборгованість за процентами - 48 623,74 доларів США,  що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку еквівалентно 1 260 619,08 грн., заборгованість за пенею -  100 000,00 грн., шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижче 945 987,00 грн.
Колегія суддів також враховує посилання апелянта на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Аналіз наведеної норми права свідчить, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише обмежує в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності, натомість не є підставою для відмови у задоволенні позову.
Верховний Суд України у постанові від 09.09.2015 у справі № 6-483цс15 виклав правовий висновок, відповідно до якого поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (п. 2ч. 1 ст. 263 ЦК України).
Установлений Законом України мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором та не може бути підставою для відмови в позові, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Таке обмеженення можливо за наявністю обов`язкових складових.
З наведеного вбачається, що для того, щоб норми даного Закону діяли, необхідна одночасна наявність наступних підстав: 1) нерухоме майно виступає як забезпечення зобов`язань за споживчими кредитами в іноземній валюті; 2) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя; 3) у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 4) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
В матеріалах справи До матеріалів справи наявна Інформація з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів від 13 червня 2018 року за параметрами пошуку за прізвищем, ім`ям та по батькові відповідача, РНОКПП та номером паспорта, з якого вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано: житловий будинок АДРЕСА_4 , загальною площею 78,9 кв.м.; 1/3 частини квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 41,3 кв.м.; квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 30,8 кв.м.; квартира АДРЕСА_7 , загальною площею 44, 00 кв.м.; 1/4 частина квартири АДРЕСА_8 , загальною площею 39,5 кв.м. (а.с. 77-80 т. 1).
Разом з тим, вказаний витяг сформовано за частковим співпадінням даних, за якими здійснено пошук. 
Представник ОСОБА_1 зазначав, що вказані інформація не стосується відповідача,  прізвище відповідача є розповсюдженим в Україні, вказана інформація стосується інших осіб. Колегія суддів приймає вказані доводи. Як вбачається з вказаної інформації, зокрема, в частині даних про право власності об`єкта нерухомості (стор. 7 ), щодо суб`єкта права - ОСОБА_1 відсутня інформація про код, причина відсутності - особа померла. Тобто, вказана Інформація стосується необмеженого кола осіб.
В свою чергу, позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль», доводячи підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки та будучи обізнаним про доводи відповідача, не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у відповідача ОСОБА_1 у власності наявне інше нерухоме житлове майно.
Таким чином, є обґрунтованим посилання відповідача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Наявність мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті є  підставою для зупинення виконання рішення суду, про що слід зазначити в резолютивній частині рішення.
 В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року підлягає залишенню без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Змінити рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року підлягає зміні в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 серпня 2007 року, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/0983/74/59967 від 30 серпня 2007 року, яка станом на 15 жовтня 2013 року становить: заборгованість за кредитом - 138 195,14 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 3 582 847,20 грн., заборгованість за процентами - 48 623,74 доларів США,  що за курсом НБУ еквівалентно 1 260 619,08 грн., заборгованість за пенею -  100 000,00 грн., шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижче 945 987,00 грн.
Зупинити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
В іншій частині рішення  Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року залишити без змін.
 
Дані про учасників справи:
Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9,
ОСОБА_1 , місце проживання:  АДРЕСА_9 ,
ОСОБА_2 , місце проживання:  АДРЕСА_9 ,
ОСОБА_3 , місце проживання:  АДРЕСА_10 ,
ОСОБА_4 , місце проживання:  АДРЕСА_9 ,
Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, місцезнаходження: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9,
Служба у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, 3.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 08  жовтня 2020 року. 

Суддя-доповідач                                                      Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                 Крижанівська Г.В.