ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" жовтня 2020 р.                                       Справа№ 910/3969/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Чорногуза М.Г.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Агрикової  О.В. 
 в порядку письмового провадження, відповідно до п. 13 ст. 8 ГПК України
розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району", 
на рішення Господарського суду міста Києва від 30 липня 2020 року
у справі № 910/3969/20 (суддя Ломака В.С.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс", 
до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача  ОСОБА_1 , 
про стягнення 34 980,98 грн., -
в с т а н о в и в :
1.          Короткий зміст позовних вимог:
1.1.          Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий альянс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва (далі - відповідач) про стягнення майнової шкоди у розмірі 34 980, 98 грн. (а.с. 8-13).
1.2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 1049971, внаслідок настання страхової події - пошкодження автомобіля, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого автомобіля "Peugeot 308", реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення ОСОБА_1 , який будучи керівником відповідача та посадовою особою, відповідальною за стан дорожнього покриття, допустив порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг та вулиць, позивач просить суд стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі суми страхового відшкодування.

2.          Короткий зміст рішення суду першої інстанції:
2.1.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07. 2020 р. у справі №910/3969/20 позовні вимоги задоволено у повному обсязі (а.с. 127-137).

3.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
3.1.          Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
3.2.          КП "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

4.          Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
4.1          У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що ОСОБА_1 , як начальник КП ШЕУ Святошинського району м. Києва, свою винуватість у вчиненні правопорушення не визнавав та не визнає, оскільки під час складання протоколу представники КП ШЕУ Святошинського району м. Києва на місце ДТП не були викликані і не були присутні, не враховані у матеріалах справи виявлені для попередження знаки обмеження швидкості та огородження, які були проігноровані водієм.
4.2          Скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 , як посадова особа, не може уособлювати вирішення загальної для держави проблеми щодо ремонту вулично-дорожньої мережі, а головним розпорядником бюджетних коштів, які виділяються для відповідача на поточний благоустрій вулично-дорожньої мережі Святошинського району міста Києва є Департамент транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 
4.3          Також, скаржник зазначає, що постановою Святошинського районного суду від 30.06.2017 його за малозначність діяння звільнено від адміністративної відповідальності.
4.4          Скаржник висловлює свою незгоду із сумою збитків в розмірі 34980,98 грн. та вважає її завищеною, з посиланням на те, що не була проведена експертиза щодо оцінки вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

5.          Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:
5.1          Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що постановою Святошинського районного суду від 30.06.2017 р.  встановлено наявність вини посадової особи Відповідача ОСОБА_1 .
Позивач вказує, що відповідачем не спростовано наданих Позивачем доказів.
Позивач посилається на постанову Верховного Суду у справі № 753/21177/16-ц від 18.09.2018 р. відповідно до якої звіт про оцінку майна є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що визначає розмір збитку.
Також позивач посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 922/4013/17, у справі № 910/22886/16 та у справі № 904/5489/18.
5.2          Третя особа про відкриття апеляційного провадження повідомлялась належним чином, проте правом подання відзиву не скористалась.

6.          Розподіл справи:
6.1.          Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2020 року, матеріали судової справи № 910/3969/20 разом з апеляційною скаргою КП "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Агрикова О.В.
6.2.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" на рішення Господарського суду міста Києва від 30 липня 2020 року у справі № 910/3969/20 та повідомлено сторін про те, що розгляд даної апеляційної скарги вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

7.          Інші процесуальні дії у справі: не вчинялись.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
8.          Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи:
8.1.           24.06.2016 року між позивачем та ТОВ "Санофі-Авентіс Україна" укладено Договір № 1409971 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів (а.с. 5-10, 11-13).
8.2.          Відповідно до п.п. "а" п. 1.2.1 Договору страховими ризиками за цим Договором за КАСКО можуть бути "ДТП" - пошкодження або знищення транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась в процесі руху транспортного засобу та за його участю (наїзд, перекидання, зіткнення, викид каменів або інших твердих фракцій з-під коліс транспорту), а також пошкодження нерухомого транспортного засобу іншими транспортними засобами.
8.3.          Згідно з п. 3 Договору територією дії Договору є територія України, за виключенням територій, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють та/або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження та/або тимчасово окупованої території, перелік яких визначається згідно з чинним законодавством України).
8.4.          Згідно з п.4.1.6 Договору розмір безумовної франшизи в частині ризиків "ДТП" складає 1 500 грн.
8.5.          Розмір страхового відшкодування визначається в межах ліміту відшкодування на підставі документів СТО, що погоджена Страховиком, які згідно з чинним законодавством України підтверджують необхідні витрати на ремонт транспортного засобу (п. 7.5.1.2 Договору).
8.6.          Строк дії Договору за ризиками КАСКО з 00:00 год. 03.07.2016 року по 24:00 год. 01.07.2017 року (п. 2 Договору).
8.7.          03.04.2017 року о 20:00 год. на вулиці Сосніних, 13 у місті Києва сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , про що свідчить довідка про дорожньо-транспорту пригоду, видана Управлінням патрульної поліції у місті Києва (а.с. 14).
8.8.          Як вбачається із заяви ТОВ "Санофі Авентіс-Україна", що міститься у матеріалах справи, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 був співробітником ТОВ "Санофі Авентіс" та за ним був закріплений автомобіль "Peugeot 301", реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 25).
8.9.          Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення через порушення начальником Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва ОСОБА_1 правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки державного руху при утриманні автомобільних доріг, вулиць було спричинено пошкодження транспортного засобу "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 15).
8.10.          Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 30.06.2017 у адміністративній справі № 759/9207/17 встановлено, що ОСОБА_1 , як начальник Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва, будучи посадовою особою відповідальною за стан дорожнього покриття у місті Києві по вулиці С. Сосніних, 13 допустив порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, а саме вимоги ДСТУ 3587-97 "Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзд. Вимоги до експлуатаційного стану" - ямковість, внаслідок чого 03.04.2017 р. близько 20:00 год. Спричинено пошкодження автомобіля "Peugeot", державний номер НОМЕР_1 (водій - ОСОБА_3 ) (а.с. 16).
Судом встановлено, що: "вина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за наведених вище обставин підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які не викликають сумнів у своїй достовірності та допустимості, зокрема даними, які містить протокол про адміністративне правопорушення, схема дорожньо-транспортної пригоди від 03.04.2017, пояснення потерпілого ОСОБА_2 , рапорт інспектора патрульної поліції, а також акт обстеження дорожніх умов на місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди, які беззаперечно вказують на те, що ушкодження автомобіля "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбулось саме внаслідок неналежного стану дорожнього покриття та відсутності необхідної огорожі небезпечного місця."
Як встановив Святошинський районний суд міста Києва: "згідно з вимогами пункту 3.1.1 ДСТУ 3587-97, покриття проїзної частини не повинно мати осідань, вибоїн, напливів чи інших деформацій, що утруднюють рух транспортних засобів. За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 порушив правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг та вулиць, які спричинили пошкодження транспортних засобів, чим вчинив порушення передбачене частиною статті 140 Кодексу України про адміністративну відповідальність."
Разом з тим, постановою Святошинського районного суду ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 140 Кодексу про адміністративні правопорушення за малозначністю діяння.
8.11.          05.04.2017 року представник страхувальника звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.
8.12.                    Відповідно до рахунку-фактури № АА00079188 від 06.04.2017 загальна вартість відновлюваних робіт та матеріалів складає 36 480, 98 грн.
8.13.                    За повідомленням страхувальника від 26.04.2017 (а.с. 17-18) йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 34 980, 98 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 2813 від 1003.2020 р. (а.с. 39).
8.14.                     12.03.2020 р. позивач звернувся до відповідача із претензією № 761/17 про сплату страхового відшкодування в сумі 34980,98 грн., яка відповідачем у добровільному порядку задоволена не була (а.с. 40).

9.          Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:
9.1.          Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 30.06.2017 у адміністративній справі № 759/9207/17 встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, та зазначено, що ОСОБА_1 , як начальник Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва, будучи посадовою особою відповідальною за стан дорожнього покриття у місті Києві по вулиці С. Сосніних, 13 допустив порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, а саме вимоги ДСТУ 3587-97 "Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзд. Вимоги до експлуатаційного стану" - ямковість, внаслідок чого 03.04.2017 року близько 20:00 год. Спричинено пошкодження автомобіля "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_1 (водій - ОСОБА_3 ).
9.2.          Таким чином, з огляду на частину шосту статті 75 ГПК України обставини, встановлені у справі № 759/9207/17, мають значення та не підлягають повторному доведенню щодо правових наслідків дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
9.3.          Ризики, пов`язані з експлуатацією автомобіля "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_1 (№94 у переліку застрахованих транспортних засобів) застраховано позивачем за договором №1049971.
9.4.          У заяві про виплату страхового відшкодування зазначено про перерахування за банківськими реквізитами згідно документів СТО (акт виконаних робіт та документ, що підтверджує оплату по акту виконаних робіт) (а.с. 17-18).
9.5.          Відповідно до рахунок-фактури № АА00079188 від 06.04.2017, вартість відновлювальних робіт автомобіля "Peugeot 308", реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 36 480, 98 грн. (а.с. 27). Вказаний рахунок оплачено відповідно до платіжного доручення №33980 (а.с. 32).
9.6.          Відповідно до страхового акту №761/17/50/ТР25/00/2 позивачем визначено, що страхова виплата у сумі 34980,98 грн. підлягає сплаті на реквізити страхувальника (а.с. 38). 
9.7.          Розмір відновлювального ремонту автомобіля "PEUGEOT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , підтверджується наданим позивачем рахунком загальної вартості відновлювальних робіт та матеріалів, що був оплачений відповідачем на підставі платіжного доручення № 2813 від 10.03.2020 (а.с. 39).

10.          Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:
10.1          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивач виплативши страхове відшкодування застрахованого автомобіля "PEUGEOT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , набув право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

11.          Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:
11.1.          Твердження скаржника про те, що ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні правопорушення не визнавав та те, що постановою Святошинського районного суду від 30.06.2017 його за малозначність діяння звільнено від адміністративної відповідальності, правильних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог не спростовує, з огляду на те, що вказаною постановою встановлено, що: " ОСОБА_1 , як начальник КП ШЕУ Святошинського району м. Києва, будучи посадовою особою відповідальною за стан дорожнього покриття, у м. Києві по вул. С. Сосніних, 13, допустив порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, а саме вимоги ДСТУ 3587-97 "Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану" - ямковість, внаслідок чого 03 квітня 2017 року близько 20 год. 00 хв. спричинено пошкодження автомобіля Пежо, д.н.з. НОМЕР_1 (водій - ОСОБА_2 ) […] не зважаючи на захисну позицію ОСОБА_1 , його вина у вчиненому правопорушенні за наведених вище обставин підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів". Вказана постанова у встановленому положеннями чинного законодавства порядку не оскаржувалась, набрала законної сили і встановлені у ній обставини, в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України, є преюдиційними під час розгляду даної справи.
З цих саме підстав судом першої інстанції обґрунтовано відхилено аргументи відповідача та третьої особи щодо заперечень вини ОСОБА_1 з тих підстав, що він як посадова особа не може уособлювати вирішення загальної для держави проблеми щодо ремонту вулично-дорожньої мережі, а головним розпорядником бюджетних коштів, які виділяються КП ШЕУ Святошинського району на поточний благоустрій вулично-дорожньої мережі Святошинського району м. Києва являється Департамент транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація). 
11.2.          Щодо тверджень скаржника по те, що сума збитків в розмірі 34980,98 грн. є завищеною та про не проведення експертизи щодо оцінки вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_1 слід зазначити наступне.
Відповідач та третя особа, як в процесі розгляду справи судом першої інстанції, так і в процесі апеляційного перегляду оскаржуваного рішення передбаченим ст. 99 ГПК України правом на заявлення клопотання про призначення експертизи у справі, - не скористались, будь-яких доказів на спростування достовірності вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, - не надали.
При цьому, проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092).
Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.
Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 №142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.
Натомість свідоцтво про реєстрацію пошкодженого автомобіля "Peugeot 308", реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 19), свідчить про те, що рік випуску автомобіля - 2015, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував строку, встановленого у п. 7.38 Методики.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 р. у справі № 922/4013/17 викладено позицію, відповідно до якої: "висновки судів попередніх інстанцій, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є висновок експерта про розмір збитків, у тому числі з урахуванням коефіцієнту зносу, заподіяних внаслідок пошкодження авто є неправильними, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу". Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 р. у справі № 910/22886/16, від 16.04.2020 р. у справі № 904/5489/18.
Таким чином, стягнення судом суми страхового відшкодування, яку визначено позивачем на підставі Рахунку СТО на платіжні реквізити СТО згідно вимог Закону України "Про страхування", Правил добровільного страхування наземного транспорту, Договору страхування на підставі заяви Страхувальника, - є правомірним.

12.          Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду:
12.1.           Матеріалами справи свідчать про те, що відповідачем порушено право позивача на отримання страхового відшкодування.

13.          Посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:
13.1.           Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
13.2.           Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 14 ГПК України).
13.3.          Частиною четвертою статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в т.ч. в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
13.4.          Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України). 
13.5.          Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
13.6.          За змістом 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
13.7.          Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
13.8.          Відповідно до ч. 6 ст. 252 ГПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
13.9.          Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.10 ст.270 ГПК України). 
За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
13.10.          Відносини, пов`язані із страхуванням, регулюються параграфом 2 глави 35 Господарського кодексу України, главою 67 Цивільного кодексу України, , Законом України "Про страхування", а відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - також Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
13.11.          Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). 
13.12.          Положеннями статті 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
13.13.          За змістом статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.
13.14.          У свою чергу, за вольовою ознакою згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.
13.15.          У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
13.16.          Загальні підстави відповідальності за завдану позадоговірну майнову шкоду передбачені ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
13.17.          Відповідно до статей 22, 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
13.18.          Згідно з приписами ст. 5 Закону України "Про автомобільні дороги" автомобільні дороги поділяються на: автомобільні дороги загального користування; вулиці і дороги міст та інших населених пунктів; відомчі (технологічні) автомобільні дороги; автомобільні дороги на приватних територіях.
13.19.          Відповідно до ст. 16 даного Закону вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.
13.20.          Згідно ст. 17 даного Закону управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.
13.21.          Відповідно до п.п. 2, 5 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994, ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями. Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.
13.22.          Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (п. 11 вказаних вище Єдиних правил).
13.23.          Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, згідно з пунктом 1, поширюються на автомобільні (позаміські) дороги, міські вулиці і дороги загального користування, залізничні переїзди (далі - дорожні об`єкти) в межах смуги їх відчуження та червоних ліній і є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів (далі - дорожньо-експлуатаційні організації) і користувачів.
13.24.          Згідно зі ст. 9 Закону України "Про дорожній рух" до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів.
13.25.          Органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідно до ст. 21 Закону України "Про автомобільні дороги", відповідають за: 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.
13.26.          Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про дорожній рух", власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.
13.27.          Відповідно до пп. "в", "г" п. 2.12 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу має право: на відшкодування збитків, завданих унаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки дорожнього руху; на безпечні та зручні умови для руху.
13.28.          Отже, у розумінні наведених положень, у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.
13.29.          Положеннями ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху мають право: на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.
13.30.          Згідно зі статтею 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
13.31.          Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
13.32.          У постанові від 02.04.2018 у справі № 910/32720/15 Верховний Суд зазначив, що вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.
13.33.          Вказівка про те, що до такого страховика переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування, служить засобом убезпечення особи, до якої пред`являється вимога, від включення страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги зайвих, необґрунтованих та завищених витрат.
13.34.          Пунктом 1 статті 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
13.35.          Означена норма також відображена у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", у відповідно до якого відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.
13.36.          Таким чином, частина 1 статті 1172 Цивільного кодексу України встановлює загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, заподіяну їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
13.37.          Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття:
а) перебування завдача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"),
б) завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу.
13.38.          Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
13.39.          Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, унормовано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Статтею 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність за порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на автомобільних дорогах і вулицях місць провадження робіт.

14.          Висновки Північного апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги:
14.1.          Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним, - ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і обґрунтоване, - прийняте на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
14.2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 30 липня 2020 року у справі №910/3969/20 залишити без змін.
14.3.           Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" на рішення Господарського суду міста Києва від 30 липня 2020 року у справі № 910/3969/20 залишити без задоволення.

15.          Розподіл судових витрат:
15.1.           Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" на рішення Господарського суду міста Києва від 30 липня 2020 року у справі № 910/3969/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30 липня 2020 року у справі №910/3969/20 залишити без змін.
3. Судові витрати, у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, покласти на Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району".
4. Справу №910/3969/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено - 22.10.2020 р. 

Головуючий суддя                                                            М.Г. Чорногуз 

Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                О.В. Агрикова