Справа № 462/2832/16-ц                                         Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І. 
Провадження № 22-ц/811/3714/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 жовтня 2020 року                                                                        м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,
суддів:  Крайник Н.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на заочне рішення Залізничного районного суду Львівської області від 02 червня 2017 року по справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в:

В травні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором, покликаючись на те, що відповідно до укладеного договору №11386293000 від 22 серпня 2008 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 45000,00 доларів США строком до 22 серпня 2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,00% річних. У порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 10 травня 2016 року має заборгованість 24628.40 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки між банком та ОСОБА_2 , відповідно до якого він на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язаннях відповідача ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору. Просив стягнути солідарно з відповідачів борг за кредитним договором №11386293000 від 22 серпня 2008 року в сумі 24628,40 доларів США, 53084,16 грн. та судові витрати у справі.
Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду Львівської області від 02 червня 2017 року позов задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк": 24628 доларів США 40 центів, 53084 гривні 16 копійок заборгованості за кредитним договором №11386293000 від 22 серпня 2008 року.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" 10092 гривні 01 копійку сплаченого судового збору.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення про стягнення заборгованості солідарно з поручителя, не врахував припинення договору поруки. Посилається на те, що строк виконання зобов`язання за кредитним договором настав 04 березня 2015 року, у договорі поруки строк поруки не визначений, а позов подано 20 травня 2016 року, тобто більше ніж через шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, відтак порука є припиненою, а стягнення коштів з поручителя є необгрунтованим. Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що додатковою угодою укладеною між кредитором і позичальником було внесено зміни до кредитного договору, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, що має наслідком припинення договору поруки та вказує на відсутність підстав для задоволення позову щодо поручителя. Стверджує, що до 23 грудня 2015 року, коли боржникові та поручителю було пред`явлено вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, розмір таких становив 22 751 доларів США 91 цент, вважає, що стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі за процентами станом на травень 2016 року є помилковим. Звертає увагу на те, що детальний розрахунок заборгованості банком не був наданий та банком було умисно приховано інформацію про часткове погашення заборгованості. Вважає необгрунтованим нарахування та стягнення пені та відсотків, з огляду на пропуск строку позовної давності. Посилається також на те, що її судом першої інстанції не було належним чином повідомлено про розгляд справи, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права
       Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи на іншу дату, проте колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.
Дана справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з листопада 2019 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційній скарзі та відзиві на скаргу тощо.
За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін - на підставі наявних у справі даних та доказів.
       Згідно з ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.10.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 26.10.2020 року.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
       Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконали своїх зобов`язань перед позивачем за кредитним договором та договором поруки, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Встановлено, що 22 серпня 2008 року, між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №11386293000, згідно якого позичальнику було надано кредит у сумі 45000,00 доларів США на строк до 22 серпня 2018 року, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 15,00% річних, у випадку порушення зобов`язань по поверненню кредиту 32,00% річних. Погашення заборгованості здійснюється з «01» по «25» число кожного місяця. (т.1 а.с. 10).
       На забезпечення виконання кредитного договору №11386293000 від 22 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 22 серпня 2008 року було укладено договір поруки №224957, відповідно до якого поручитель відповідає перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. /а.с. 17/
       20 лютого 2009 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №11386293000 від 22 серпня 2008 року., згідно якої було змінено графік погашення кредиту. 
       Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №11386293000 від 22 серпня 2008 року наданого ПАТ "УкрСиббанк", станом на 10 травня 2016 року, внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_1   умов договору, заборгованість за кредитним договором №11386293000 від 22 серпня 2008 року становить - 20496,60 доларів США - заборгованість за кредитом, 4131,80 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 33701,36 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 19382,80 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.(т.1 а.с. 22-30).
       Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
       Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
       Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
       Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
       Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
       Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
       Відповідно до п.6.5. Кредитного договору, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.
       Як встановлено матеріалами справи, 23.12.2015 року позивачем було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
       У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.
       Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. 
       Вказане узгоджується з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що розмір відсотків, котрі підлягають стягненню з ОСОБА_1 слід зменшити, стягнувши 2 865, 36 дол. США станом на 30.12.2015 року. Таким чином з ОСОБА_1 підлягає до стягнення 20 496, 60 доларів США заборгованість за кредитом та 2 865, 36 дол.США заборгованість по сплаті відсотків.
       Як встановлено матеріалами справи, між банком та ОСОБА_2 22 серпня 2008 року було укладено договір поруки №224957, відповідно до якого поручитель відповідає перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. 
       Згідно з частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
       За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
       До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
       Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.
       Оскільки відповідно до пункту 1.3.3 кредитного договору проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що не повернуті позичальником банку, то через відстрочку погашення основної суми кредиту зросла загальна сума нарахованих процентів за користування кредитом. Порівняння графіків платежів договору та додаткової угоди показує, що укладення угоди призвело до додаткового нарахування 4 476 доларів США процентів за користування кредитом.
       З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що додатковою угодою укладеною між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк" було внесено зміни до кредитного договору, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя, що є наслідком припинення договору поруки.
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02 червня 2017 року слід скасувати з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
       Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
        Згідно п.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
        Враховуючи, що позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково, з ОСОБА_1 підлягає стягненню 8 780 грн 04 коп. судового збору.
        Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02 червня 2017 року скасувати. 
Ухвалити нове судове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" 23361 доларів США 96 центів заборгованості за кредитним договором №11386293000 від 22 серпня 2008 року, з яких 20496 доларів США 60 центів - заборгованість за кредитом та 2865 доларів США 36 центів - заборгованість по процентам за користування кредитом.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" 8780 гривні 04 копійки сплаченого судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.