Справа № 902/522/12 
Провадження № 22-ц/4808/1079/20 
Головуючий у 1 інстанції Головенко  О. С. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів:                                            Василишин Л.В., Горейко М.Д.,
секретаря                                       Петріва Д.Б.
з участю представника апелянта ОСОБА_1 , державного виконавця Соловія В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київська Русь» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Головенко О.С. 09 липня 2020 року у м. Болехів Івано-Франківської області,
                                                        в с т а н о в и в:
У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документу у справі №902/522/12 до виконання, виданого Болехівським міським судом Івано-Франківської області 21.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором, який в жовтні 2016 року пред`явлений до виконання в Болехівський МВ ДВС. В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2013 року задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» 1256053,32 грн заборгованості за кредитним договором № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року.
21 жовтня 2016 року на адресу ПАТ «Банк Київська Русь» надійшло повідомлення Болехівського МВ ДВС від 07 жовтня 2016 року, яким стягувача проінформовано про повернення виконавчого документа на підставі п.8 ч. 4 ст. 4, п. 2 ч.1 ст. 6 ЗУ « Про виконавче провадження» (відсутність доказів сплати авансового внеску).
13.03.2018р. вона набула права вимоги за кредитним договором № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року та договором поруки, за якими ОСОБА_6 виступив боржником перед ПАТ "Банк Київська Русь". В момент укладення договору про відступлення прав (18.03.2018р.), банком їй передано виконавчий лист Болехівського міського суду Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ "Банк Київська Русь" 1256053,32 грн заборгованості за кредитним договором № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року.
Ухвалою Болехівського міського суду від 09 січня 2019 року замінено стягувача ПАТ "Банк Київська Русь" на ОСОБА_2 у виконавчих листах про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором № 4563-09-08-2 від 08.07.2008 року та судових витрат, виданих на виконання вказаного рішення апеляційного суду.
Тривалий час після отримання виконавчого листа та ухвали про заміну сторони стягувача не пред`являла виконавчий документ до примусового стягнення, оскільки боржник гарантував добровільну сплату боргу. Однак свої зобов`язання добровільно не виконав. Заява нею подана  протягом трьох років з моменту фактичного надходження на адресу стягувача виконавчого документа.
Просила поновити пропущений строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі №902/522/12, виданого Болехівським міським судом Івано-Франківської області 21.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ "Банк Київська Русь" 1256053,32 грн заборгованості за кредитним договором № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року (а.с.100, том 5).
Ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 09 липня 2020 року в задоволенні заяви  ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київська Русь» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором  відмовлено (а.с.187-193, том 5).
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що поняття «повернення виконавчого документа стягувачу» чітко не визначено Законом України «Про виконавче провадження», оскільки з норм Закону не вбачається, яким моментом є повернення – винесення постанови про повернення чи фактичне повернення шляхом надсилання виконавчого документу, чи фактичне повернення у вигляді його отримання стягувачем.  Відтак, при вирішенні заяви необхідно також застосовувати норми ЦПК України, який також регламентує процедуру виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Тому, на думку апелянта, саме від дати отримання виконавчого документа повинен відраховуватись строк для повторного пред`явлення до виконання до органу ДВС чи приватного виконавця.
При цьому суд послався на дату супровідного листа до повідомлення про повернення з моменту повернення такого документу – 17.10.2016 року та припустив , що саме ця дата є днем повернення виконавчого листа, що не підтверджено належними та допустимими доказами. Натомість заявниця надала доказ, яким підтверджені обставини отримання стягувачем виконавчого листа 21.10.2016 року. Тому 21.10.2019 року, тобто через три роки з моменту фактичного отримання повернутого стягувачеві листа, вона, як правонаступник стягувача, повторно пред`явила його до примусового виконання в орган ДВС.
На думку апелянта, перебіг трирічного процесуального строку пред`явлення виконавчого документа до виконання зупинився 11.12.2018р. (з дня прийняття судом до провадження заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником) та з 09.01.2019р. (з дня заміни судом сторони стягувача правонаступником) – перебіг даного строку продовжився.
З огляду на зазначене просить скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с.48-49, том 6).
Представником ОСОБА_6 ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу.  В обґрунтування зазначає, що ЗУ «Про виконавче провадження» чітко встановлює початок строку пред`явлення виконавчого листа до виконання – з наступного дня після набрання рішенням законної сили, а строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Отже, оскільки виконавчий лист повернуто 07.10.2016 року, то відповідно 08.10.2019 року минув строк пред`явлення його до виконання. Єдиною причиною пропуску такого строку ОСОБА_10 зазначає те, що вона тривалий час не зверталася до відділу ДВС, оскільки хотіла добровільно врегулювати дане питання. При цьому будь-яких доказів на підтвердження цього, не долучає (письмові листи, претензії, повідомлення, які б направлялися йому, чи будь-які відповіді на такі листи). ОСОБА_2 не скористалася можливістю звернутися до відділу ДВС у встановлені строки без будь-яких поважних на те причин. Просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 , державного виконавця Соловія В.Б., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що ¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2013 року задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» 1256053.32 грн. заборгованості за кредитним договором № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року (том. 2 а.с.104-110).
Із витягу зі спеціального розділу, який сформовано у автоматизованій системі виконавчого провадження №38326760 з виконання виконавчого листа Болехівського міського суду по справі №902/522/12 від 21.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк Київська Русь» заборгованості за кредитним договором в сумі 1256053,32 грн, наданого Болехівським міським відділі ДВС 04.07.2019 року, встановлено наступне (а.с.245-250, том 3).
На виконання рішення видано виконавчі листи №902/522/12 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат (том. 3 а.с. 32-33, 84), які перебували на виконанні в Болехівському міському відділі ДВС.
11 листопада 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (боржник і майно не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку).
11 жовтня 2016 року стягувачем повторно пред`явлено виконавчий лист до виконання.
Однак 12 жовтня 2016 року державним виконавцем на підставі п. 8 ч.4 ст. 4 та п. 2 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження" винесено повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачеві без прийняття до виконання (а.с.130, том 4).
ПАТ " Київська Русь", отримавши 21 жовтня 2016 року вказаний виконавчий лист, не вчиняв жодних дій щодо його повторного пред`явлення до виконання. 
Також встановлено, що 13 березня 2018 року ОСОБА_2 набула права вимоги за кредитним договором № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року та договором поруки, за яким ОСОБА_6 виступив боржником перед ПАТ «Банк Київська Русь». Відступлення права вимоги здійснено за Договором про відступлення прав UA-EA-2018-01-31-000078-а/42 (том. 3 а.с.35-36, 38-42).
В момент укладення договору про відступлення прав 13 березня 2018 року ПАТ «Банк Київська Русь» передав ОСОБА_2 виконавчий лист Болехівського міського суду про стягнення з ОСОБА_6 на користь Банку 1256053.32 грн заборгованості за кредитним договором ПАТ «Банк Київська Русь» № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року ( том 3 а.с.36).
На підставі договору відступлення прав UA-EA-2018-01-31-000078-а/42 ухвалою Болехівського міського суду від 09 січня 2019 року замінено стягувача ПАТ "Банк Київська Русь" на ОСОБА_2 у виконавчому листі про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року та судових витрат (том. 3 а.с.100-103).
ОСОБА_2 , отримавши виконавчий лист 13 березня 2018 року, лише 21 жовтня 2019 року звернулася до Болехівського міського ВДВС про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа. 
Але 07.11.2019 року отримала повідомлення начальника Болехівського міського ВДВС Соловія В.Б. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (т.4 а.с. 195, т.5 а.с.20-21) у зв`язку з пропуском трьохрічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу винесено 12 жовтня 2016 року та відправлено 17 жовтня 2016 року ( т.4 а.с. 190, т.5 а.с. 37).
З наданого ПАТ " Київська Русь" копії супровідного листа встановлено, що вказана постанова про повернення виконавчого документа від 17.10.2016року та виконавчий лист надійшов  стягувачу 21 жовтня 2016 року.
Розглядаючи заяву та відмовляючи у її задоволенні, суд першої інстанції виходив з того, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Проте, погодитися з висновками суду неможливо, виходячи з таких підстав.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
11 листопада 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа щодо боржника ОСОБА_6 стягувачу, оскільки боржника і майно не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку. 
11 жовтня 2016 року стягувачем повторно пред`явлено вказаний виконавчий лист до виконання.
Однак, 12 жовтня 2016 року державним виконавцем на підставі п. 8 ч.4 ст. 4 та п. 2 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження" винесено повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачеві без прийняття до виконання.
При цьому, 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, а Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, який був чинним на момент ухвалення рішення та видання спірних виконавчих листів, втратив чинність (крім статті 4).
Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, виданих до 05 жовтня 2016 року збільшено і тепер вони пред`являються в строки встановлені цим законом, тобто в продовж 3 років.  
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що державний виконавець не може прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, а тому чинним законодавством встановлено відповідний порядок поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст. 120 ЦПК України.
Згідно ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.
Як встановив суд, ПАТ "Банк Київська Русь", отримавши 21 жовтня 2016 року вказаний виконавчий лист, не вчиняло ніяких дій щодо його повторного пред`явлення до виконання. 
13 березня 2018 року ОСОБА_2 набула права вимоги за кредитним договором № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року та договором поруки, за яким ОСОБА_6 виступив боржником перед ПАТ «Банк Київська Русь». Відступлення права вимоги здійснено за Договором про відступлення прав UA-EA-2018-01-31-000078-а/42. В цей же ПАТ «Банк Київська Русь» передав ОСОБА_2 виконавчий лист Болехівського міського суду про стягнення з ОСОБА_6 1256053.32 грн заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Банк Київська Русь» № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року.
  Скористатися правами стягувача на пред`явлення виконавчого документа до виконання ОСОБА_2 могла після набрання законної сили ухвалою Болехівського міського суду від 09 січня 2019 року, тобто з 24 січня 2019 року.
Підставою повернення зазначено п.2 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до вказаної норми Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущений встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Так, згідно з положеннями ч.ч.1,3-5 ст.12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:
1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;
2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
В даному випадку виконавчий документ державний виконавцем було повернуто стягувачу (11 листопада 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ «Банк Київська Русь») у зв`язку із тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч.1 ст.37 Закону).
Оскільки виконавчий лист було пред`явлено до виконання у 2013 році, а постанову про його повернення державним виконавцем винесено 11.11.2015 року, то на цей період строк було перервано.
11 жовтня 2016 року стягувачем повторно пред`явлено виконавчий лист до виконання.
Однак 12 жовтня 2016 року державним виконавцем на підставі п. 8 ч.4 ст. 4 та п. 2 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження" винесено повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачеві без прийняття до виконання. ПАТ " Київська Русь", отримавши 21 жовтня 2016 року вказаний виконавчий лист, не вчиняв ніяких дій щодо його повторного пред`явлення до виконання. 
Із змісту п.п.7,9 ч.1 ст.39 Закону випливає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Тобто, за умови існування заборгованості не може вважатися виконаним судове рішення, яке перебувало на примусовому виконанні.
У зв`язку з цим, застосуванню підлягають положення п.5 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", якими передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Начальник відділу Соловій В.Б. в повідомленні від 30.10.2019 року про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання виходив з того, що пред`являючи повторно 21 жовтня 2019 року спірний виконавчий лист до виконання ОСОБА_2 , як правонаступник ПАТ «Банк «Київська Русь», звернулася з пропуском трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Так, як зазначено в ст. 12 ЗУ " Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Отже, виходячи із системного аналізу ст.12, 28 Закону "Про виконавче провадження" та вказаних норм ЦПК України, днем повернення виконавчого документа стягувачу  вважається день надсилання цього виконавчого документа рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а трирічний строк має відраховуватись з наступного дня після цієї дати.
З досліджених в судовому засіданні матеріалів, пояснень державного виконавця, дії якого оскаржуються та представника заявника, вбачається, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу винесено 12 жовтня 2016 року та відправлено 17 жовтня 2016 року. ( т.4 а.с. 190, т.5 а.с. 37).
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обчислення трьохрічного строку з 17 жовтня 2016 року, коли фактично цей документ був повернутий стягувану (направлений рекомендованою поштовою кореспонденцією).
Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватись в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та  безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
У судовому засіданні встановлено, що останній день пред`явлення виконавчого документа до виконання був 18 жовтня 2019 року, день тижня – п`ятниця. Стягувач пред`явила його до виконання у понеділок 21 жовтня 2019 року, помилково обчислюючи трьохрічний строк від дня отримання стягувачем, правонаступником якого вона є, виконавчого документа після повернення. Тобто, фактично пропустила один день на пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Із матеріалів справи встановлено, що 18.10.2019 року нею подано поштовою кореспонденцією скаргу на дії державного виконавця, яка надійшла до суду 21.11.2019 року. Під час розгляду зазначеної скарги, а саме 26.02.2020 року, стягувачем подана заява про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Дослідивши обставини справи, враховуючи те, що рішення суду тривалий час не виконувалося з причин, не залежних від стягувача, на стадії виконання судового рішення. Але після повернення виконавчого документа, відбулася заміна стягувача, заявник об`єктивно могла помилятися в обчисленні строків пред`явлення виконавчого документа до виконання і пропущений нею строк не є тривалим, тому слід вважати причину пропуску такого строку поважною і його слід поновити.
Суд першої інстанції на ці обставини не звернув уваги, не надав належної оцінки обставинам справи та доводам заявника, дійшов помилкового висновку про неповажність причин пропуску строку.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про  поновлення строку пред`явлення  виконавчого листа до виконання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                                                     п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 09 липня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання задовольнити.
Поновити стягувачу ОСОБА_2 строк пред`явлення до виконання виконавчого листа Болехівського міського суду від 21 травня 2013 року у справі № 902/522/12 про стягнення з ОСОБА_6 1256053,32 грн заборгованості за кредитним договором № 45-63-09-08-2 від 08.07.2008 року.  
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                                                          І.О. Максюта
                                                                                                                      Л.В. Василишин
                                                                                                                      М.Д. Горейко
Повний текст постанови складено 29 жовтня 2020 року.