Справа № 305/607/17

П О С Т А Н О В А
Іменем України

03 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,
з участю секретаря Кухти  М.В.,                                                        розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Моняка Романа Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 20 квітня 2018 року (у складі судді Тулика І.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – відділ реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції у Закарпатській області, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на майно та скасування державної реєстрації на нерухоме майно, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у квітні 2017 р. 
Після уточнення заявлених вимог просив: 
-встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та відповідача у період із 2003 р. по 30 травня 2016 р.;
-визнати нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за позивачем право власності на Ѕ частину нерухомого майна– житлового будинку АДРЕСА_1 , що є спільною сумісною власністю подружжя;
-скасувати відомості, внесені в державний реєстр речових прав на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа 239,75 кв. м, номер запису про право власності 12934797, у якому одноосібним (1/1 частина) власником будинку вказана ОСОБА_1 ;
-вирішити питання розподілу судових витрат.
На обґрунтування позовних вимог указав, що позивач і відповідач у період із 2003 р. по 2015 р. проживали у фактичному шлюбі. Так, протягом 11-ти років сторони проживали однією сім`єюу житловому будинку АДРЕСА_2 , після чого переїхали в с. Кваси, де прожили 2 роки разом, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Вважали себе однією сім`єю, але державної реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану через суб`єктивно-об`єктивні причини не провели.
Позивач постійно знаходився на сезонних роботах у Чеській Республіці та всі зароблені кошти вкладав у будівництво житлового будинку. За період перебування сторін у шлюбі позивачу було надано дозвіл на розробку технічної документації щодо посвідчення права власності на земельну ділянку, яка розташована на території с. Кваси, в ур. Васкул, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель, орієнтовною площею 0,06 га, на якій побудовано житловий будинок.
Однак, незважаючи на це, відповідач виготовила всю технічну документацію на спірний житловий будинок на своє ім`я і на цей час не визнає того факту, що позивач має право на Ѕ частину житлового будинку.
Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне для визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності на майно набуте за час спільного проживання із 2003 р. по 2015 р. без реєстрації шлюбу та визнання права власності на таке майно.
Рішенням Рахівського районного суду від 20 квітня 2018 р. позов задоволено: встановлено факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період із 2003 р. по 30.05.2016 р.; визнано житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; скасовано відомості, внесені в державний реєстр речових прав на нерухоме майно – житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 239,75 кв. м, номер запису про право власності – 12934797, в якому одноосібним власником будинку вказана ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1280 грн. у відшкодування судового збору.
Адвокат Моняк Р.В. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:
-твердження позивача про проживання однією сім`єю із ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки позивач і відповідач жодного дня не проживали разом; пояснення відповідача з цього приводу судом першої інстанції не були взяті уваги; позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини;
-зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив установити факт проживання сторін однією сім`єю у період із 2003 р. по 2015 р., однак із незрозумілих причин суд встановив факт проживання сторін однією сім`єю у період із 2003 р. по 30 травня 2016 р.;
-судом першої інстанції не встановлювалися і не перевірялися особи свідків сторони позивача; в оскаржуваному рішенні перекручені показання свідків;
-судом першої інстанції були взяті до уваги копії накладних на купівлю будівельних матеріалів, однак вони не містять відомостей про особу, яка здійснювала купівлю і не містять інформації, для чого придбавався цей товар;
-земельна ділянка, на якій був побудований будинок, була подарована ОСОБА_1 ; позивач немає жодного відношення до цієї земельної ділянки;
-на момент сімейних відносин у період із 2003 р. по 2015 р. спірного будинку не існувало, оскільки право власності на нього було зареєстроване 11.01.2016 р.;
-позивачем не було надано жодного доказу про наявність у період із 2003 р. по 2015 р. будь-яких доходівабо отримання коштів, не надано жодних доказів його участі в будівництві будинку.
Суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.
Письмового заперечення на скаргу не подано, проте в судовому засіданні представник позивача – адвокат Поштак Ю.С., не визнала скарги як необґрунтованої і просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Рахівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області (третя особа без самостійних вимог) просить розглянути справу за відсутності їх представника.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – залишенню без змін, із таких мотивів.
Згідно з положеннями ст. 367 ч.1, ч.6 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Неоспореною обставиною є оформлення і реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 в цілому.
Суд першої інстанції установив таке.
1.З 2003 р. сторони, не перебуваючи в іншому шлюбі, почали проживати однією сім`єю, вести спільне господарство, мати спільний сімейний бюджет, разом утримували та виховували сина відповідачки, а проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 30.06.2016 р., тобто з досліджених у судовому засіданні доказів випливає, що між сторонами були встановлені усталені стосунки, що притаманні подружжю, а не дружнім відносинам.
Довід апеляційної скарги про те, що твердження позивача стосовно проживання однією сім`єю із ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки позивач і відповідач жодного дня не проживали разом і позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини, не заслуговує на увагу як суперечний фактичним обставинам справи та належно оціненими доказами:
-поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (з боку позивача) та ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (з боку відповідача);
-довідкою виконкому Квасівської сільської ради Рахівського району № 544 від 11.04.2017 р. (т.1, а.с.6) про те, що ОСОБА_2 з 2012 р. проживав у громадянському шлюбі з ОСОБА_1 , мешканкою АДРЕСА_2 ;
-доданою під час апеляційного перегляду довідкою Розтоківської сільської ради Рахівського району № 248 від 21.04.2017 р. про те, що ОСОБА_2 дійсно з 2003 р. по 2015 р. проживав на території населеного пункту (с. Розтоки, 267) у громадянському шлюбі з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
Пов`язаний із попереднім довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлювалися і не перевірялися особи свідків сторони позивача, а в оскаржуваному рішенні перекручені показання свідків, спростовуються процесуальними матеріалами справи: розписками свідка, журналом і технічним записом судового засідання, зауваження на які відповідач та її представник не подавали (т.1, а.с.87-94, 101-103, 111-113).
2.У період спільного проживання і в результаті спільної праці, за спільні кошти сторонами був збудований житловий будинок АДРЕСА_3 на земельній ділянці позивача, який підлягає поділу між сторонами в рівних частках.
Доводи апеляційної скарги щодо правової оцінки судом накладних на купівлю будівельних матеріалів (розрахункових квитанцій), походження присадибної земельної ділянки як предмету договору дарування, реєстрації права власності на будинок лише 11.01.2016 р. і відсутності доказів зі сторони позивача про доходи та участь у будівництві спростовуються, зокрема:
-Рішенням Квасівської сільської ради Рахівського району № 547 від 12.11.2009 р. «Про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_2 » (т.1, а.с.8);
-розрахунковими квитанціями за травень-червень 2009 р. (про придбання цементу, блоків, арматури) на загальну суму 68300 грн. у сукупності з іншими доказами (т.1. а.с.9-11);
-наданим під час апеляційного перегляду договором дарування земельної ділянки між ОСОБА_11 (дарувальник) і ОСОБА_1 (обдаровувана) площею 0.07 га в АДРЕСА_4 , тобто вказана земельна ділянка не має жодного стосунку до спірного житлового будинку ( АДРЕСА_1 );
-наданою в суді апеляційної інстанції довідкою Квасівської сільської ради № 203 від 20.02.2020 р., згідно з якою ОСОБА_11 , мешканець АДРЕСА_4 , (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) був дідусем ОСОБА_2 (позивача), тобто ОСОБА_1 отримала в дар присадибну земельну ділянку від діда позивача – ОСОБА_11 ;
-декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, згідно з якою повідомлення про початок виконання будівельних робіт подано 25.04.2013 р., а готовність об`єкта до експлуатації датована груднем 2015 р.; сама ж лише реєстрація права власності за ОСОБА_1 на спірний будинок у цілому не впливає на правовий статус такого як об`єкта спільної сумісної власності;
-наданою під час апеляційного перегляду рішенням виконавчого комітету Квасівської сільської ради № 15 від 25.05.2015 р. «Про впорядкування адресного господарства», яким присвоєно адресу на новозбудований житловий будинок в АДРЕСА_1 ;
-довідкою ДП «Рахівське лісове дослідне господарство» № 01/12-317 від 08.05. 2008 р., згідно з якою від ОСОБА_2 було придбано автомобіль ЗІЛ-131 вартістю 33530 грн.;
-результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, згідно з якими ОСОБА_2 був або є власником п`яти транспортних засобів, один із яких (FordTransit 2406) 17.02.2015 р. був знятий із обліку для реалізації;
-довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив установити факт проживання сторін однією сім`єю у період із 2003 р. по 2015 р., однак із незрозумілих причин суд встановив факт проживання сторін однією сім`єю у період із 2003 р. по 30 травня 2016 р., не заслуговує на увагу, оскільки в судовому засіданні позивач уточнив свою вимогу стосовно періоду спільного проживання однією сім`єю і остаточно зазначив такий із 2003 р. по 30 травня 2016 р., (т.1, а.с.135-136).
Отже, вирішуючи спір у цій справі та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач належними та допустимими доказами довів факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 в період із 2003 р. по 30 травня 2016 р., а тому має право на половину спільного сумісного майна, набутого ними за цей час в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, а саме– житлового будинку АДРЕСА_1 .
Так, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою на майно, яке набуте ними в період спільного проживання. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із співвласників може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує.
Натомість, відповідач не спростувала презумпцію спільності майна, набутого під час фактичних шлюбних стосунків, а правовий аналіз доводів апеляційної скарги не дає підстав для скасування оскарженого рішення.
Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та відповідно до положень ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив по суті спору правильне судове рішення, із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу адвоката Моняка Романа Васильовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Рішення Рахівського районного суду від 20 квітня 2018 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 14 грудня 2020 р. 

       Судді: