ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006426 пров. № А/857/5088/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Довгої О.І., Макарика В.Я.,
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 16 березня 2020 року (суддя Лунь З.І., ухвалене в місті Львові о 10:37, повний текст складено 18.03.2020) у справі № 1.380.2019.006426 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазбуд" до Головного управління ДФС у Львівській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення,-
                                                             ВСТАНОВИВ:

03.12.2019р. Приватне акціонерне товариство "Фірма "Нафтогазбуд" звернулося  в суд з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та просило визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 18.03.2019 №0019245113.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 11 березня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржило Головне управління ДПС у Львівській області подавши до Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує на неповне з`ясування фактичних обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення та просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що податковим органом проведено перевірку Приватного акціонерне товариство "Фірма "Нафтогазбуд" з питань несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску. За результатами перевірки на підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” відповідачем прийнято рішення від 18.03.2019 №0019245113 про застосування штрафних санкцій у розмірі 9084,3 грн. (10% до 01.01.2015) за період з 21.03.2012 до 08.08.2018, штрафних санкцій у розмірі 8260 грн. (20% з 01.01.2015) за період з 21.01.2015 до 08.08.2018 та нараховано пеню у розмірі 16733,16 грн. (0,1% суми недоїмки). Вказує, що позивачем не надано доказів спростування фактів несвоєчасності сплати ЄСВ. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову в позові.
Представники позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечили просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа- Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу в межах наведених доводів, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Львівській області проведено перевірку Управління виробничо-технологічної комплектації Приватного акціонерного товариства “Фірма “Нафтогазбуд” (відокремлений підрозділ позивача) з питань своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами якої податковий орган та на  підставі  ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI,   виніс рішення №0019245113 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно з якого до відокремленого підрозділу позивача застосовано штрафну санкцію та нараховано пеню на суму 184674,59грн.(17344,43грн.-штрафна санкція, 167330,16грн.-пеня) за період з 21.01.2012 до 08.08.2018.
Не погодившись з рішенням ГУ ДФС у Львівській області від 18.03.2019 №0019245113 Приватне акціонерне товариство “Фірма “Нафтогазбуд” звернулось в суд з даним позовом.
Задовольняючи позов та скасовуючи рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, суд першої інстанції зробив висновок про протиправність застосування оскаржуваним рішенням до Приватного акціонерного товариства “Фірма “Нафтогазбуд” штрафних санкцій та пені під час дії мораторію.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 4 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” №2464-VI від 08.07.2010 передбачено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Статтею 9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”  передбачено, що єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі (частина перша); обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга); обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина третя); платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (частина восьма).
Відповідно до частин 11, 12 статті 9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).
Як передбачено, частинами 2, 3, 4 ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.  Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.  Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. 
Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, орган доходів і зборів за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладає на платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Відповідно до частин 10,13 статті 25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
З приводу подвійного стягнення з позивача штрафних санкцій та пені, судом першої інстанції вірно встановлено, що органами пенсійного фонду до 01.10.2013р. вживались заходи по стягненню із позивача заборгованості по сплаті єдиного внеску. Так, на підставі відповідних судових рішень Львівським окружним адміністративним судом були видані  виконавчі листи, по яких заборгованість з єдиного внеску є повністю сплачена позивачем: від 23.04.2013 по справі №813/1678/13-а на суму 15218,80грн.;  від 19.09.2012 по справі № 2а-6113/2012 на суму 11484,56грн.; від 27.05.2013 по справі №813/2799/13-а на суму 18526,37грн.
Відтак, судом першої інстанції вірно зроблено висновок, що, оскільки органами пенсійного фонду здійснювались заходи щодо стягнення заборгованості, штрафних санкцій та пені, нарахованих на заборгованість, що виникла за вказані  періоди; вказана суми боргу є погашеною у повному обсязі, тому, із урахуванням черговості зарахування коштів, стягнення органами фіскальної служби штрафних санкцій за періоди, що хронологічно передують тим, за якими заборгованість вже погашена, є неправомірним.
З приводу врахування мораторію на застосування фінансових санкцій, колегія суддів зазначає, що ухвалою господарського суду Львівської обл. від 25.10.2012 було порушено провадження у справі № 5015/4447/12 про банкрутство ПрАТ “Фірма “Нафтогазбуд” та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, та провадження у справі про банкрутство ПрАТ “Фірма “Нафтогазбуд” було припинено на підставі ухвали цього ж суду від 21.07.2014.
Відповідно до  ст.1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” в редакції, яка діяла на момент введення мораторію, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.
Частиною 4 ст.12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).
Відтак судом першої інстанції вірно зазначено, що вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони встановленої законом, безвідносно до часу їх виникнення.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства. Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, проте в цьому спорі йдеться не про вимогу поточного кредитора, а про нарахування штрафу і пені, на які під час дії мораторію встановлено законодавчу заборону.
Окрім цього, як вірно встановлено судом першої інстанції, на час винесення ухвали господарського суду Львівської області від 25.10.2012, якою порушено провадження по справі про банкрутство ПрАТ “Фірма “Нафтогазбуд”, Закон України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не містив покликання на те, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів. 
Враховуючи наведене вище судом першої інстанції зроблено  вірний висновок, про протиправність застосування оскаржуваним рішенням до Приватного акціонерного товариства “Фірма “Нафтогазбуд” штрафних санкцій та пені під час дії мораторію, а тому позов підставно задоволено судом першої інстанції.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325,  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 16 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.006426 без змін.    
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	В. Я. Макарик  	
Повне судове рішення складено 10.11.2020