ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 500/598/20 пров. № А/857/8550/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року, головуючий суддя – Чепенюк О.В., ухвалене у м. Тернопіль, у  справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
                                                 В С Т А Н О В И В :
В березні 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ ДПС у Тернопільській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2019 року №0012756-5006-1905 на суму 30 837,61 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на сесії Солоненської сільської ради, яка відбулась 13.06.2019 року, рішенням №333 внесено зміни до Положення “Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Солоненської сільської ради на 2018 рік”, відповідно до яких у пункті “е” розділу 6.1 визначено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості для фізичних осіб у категорії “інші будівлі” у розмірі 0,01 відсотка. Позивач вважав, що оскільки змінено ставку податку “на інші будівлі”, то стягнення нарахованої суми податку за попередньою ставкою порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 .
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов задоволено.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що органи ДПС України повинні були врахувати нове рішення ради від 13.06.2019 року №333 та провести перерахунок податкових вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_1 29.03.2011 року зареєстровано право власності на нежитлове приміщення (тютюносушарку), що розташоване на території Солоненської сільської ради поза межами населеного пункту, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 828,3 кв.м (а.с.48-49).
Головним управління ДПС у Тернопільській області 17.04.2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення №0012756-5006-1905 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік на суму 30837,61 грн (а.с.12).
Ставка податку, яка застосовувалась контролюючим органом, для визначення зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, була встановлена рішенням Солоненської сільської ради Заліщицького району № 130 від 09.06.2017 року, яким затверджено Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Солоненської сільської ради на 2018 рік (а.с.21-22). 
Відповідно до наведеного відповідачем розрахунку по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податкові зобов`язання ОСОБА_1 нараховані за 12 місяців за об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення (тютюносушарку), що розташоване на території Солоненської сільської ради поза межами населеного пункту, площею 828,30 кв.м, а саме 828,30 кв.м х (3723,00 грн х 1%) = 30837,61 грн (а.с.56).
В подальшому рішенням Солоненської сільської ради від 13.06.2019 №333 внесено зміни до Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Солоненської сільської ради на 2018 рік, яке викладене у новій редакції. Відповідно до підпункту “е” пункту 6.1 розділу 6 ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості категорії “інші будівлі” визначена у розмірі 0,01 відсотка до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування.
На думку позивача (його представника), зміна у 2019 році ставки податку за 2018 рік для об`єктів нежитлової нерухомості, що віднесені до категорії “інші будівлі”, для фізичних осіб з 1 відсотка до 0,01 відсотка є підставою для перерахунку податкових зобов`язань за 2018 рік. Проте податковим органом у зв`язку з цими обставинами відмовлено за зверненням ОСОБА_1 провести перерахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік  (а.с.11).
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що сільською радою не виправлялася помилка, як вважає представник позивача, а були внесені зміни до нормативно-правового акта, про що свідчить зміст рішення. Відтак, внесення змін 04.06.2019 року (після закінчення бюджетного року) до рішення сільської ради від 09.06.2017 року про встановлення ставок податку у 2018 році, не узгоджується з наведеними нормами податкового законодавства, зокрема принципу стабільності, та не є підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Як встановлено статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. 
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. 
Підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України також передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).
Позивач як власник об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення (тютюносушарки), що розташоване на території Солоненської сільської ради поза межами населеного пункту, є платником податку на нерухоме майно.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).
Згідно із підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать: податок на майно.
Як встановлено статтею 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них
Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Матеріалами справи підтверджено, що Солоненською сільською радою Заліщицького району прийнято рішенням від 09.06.2017 року №130, яким затверджено Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Солоненської сільської ради на 2018 рік.
13.06.2019 року Солоненською сільською радою прийнято рішення №333 “Про внесення змін до Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоненської сільської ради на 2018 рік”, яким змінено ставку податку на нерухоме майно за категорією “інші будівлі”. Підстави (обставини) у зв`язку з якими вносяться зміни у 2019 році до нормативно-правового акта, яким визначено ставки податку за 2018 рік, не наведені, окрім як посилання на: “з метою наповнення сільського бюджету”.
Так, 23.11.2018 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2628-VIII “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів”.
Пунктом 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону установлено, що у 2019 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України “Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”.
Рішення Солоненської сільської ради від 13.06.2019 року №333 “Про внесення змін до Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоненської сільської ради на 2018 рік”, прийняте не на виконання  вимог Закону України від 23.11.2018 року № 2628-VIII “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів”, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що до нього мають застосовуватися законодавчі обмеження щодо строку прийняття такого рішення про встановлення ставок податку на нерухоме майно у 2018 році, тобто ставка податку на 2018 рік у 2019 році не могла бути переглянута органом місцевого самоврядування.
Контролюючий орган здійснив нарахування податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі рішення Солоненської сільської ради від 09.06.2017 року №130 “Про затвердження Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоненської сільської ради на 2018 рік”.
Матеріали справи не містять підтвердження того, що при прийняті Солоненською сільською радою рішення від 09.06.2017 року №130 “Про затвердження Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоненської сільської ради на 2018 рік” було допущено помилку у ставці податку для об`єктів нежитлової нерухомості категорії “інші будівлі”, яка усунута шляхом прийняття у 2019 році нового рішення, а покликання позивача на вказану обставину є надуманими.
Крім цього, беззаперечним є той факт, що на момент прийняття відповідачем  оскарженого податкового повідомлення – рішення, рішення Солоненською сільською радою від 13.06.2019 року №333 “Про внесення змін до Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоненської сільської ради на 2018 рік” не існувало, відтак не могло братись до уваги при обрахунку позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                                    П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі №500/598/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 16.10.2020 року.