Номер провадження: 33/813/1527/20
Номер справи місцевого суду: 947/29029/20 
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В. 
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду:                        Громік Р.Д.
За участю секретаря:                                        Фабіжевської Т.С.,
за участі правопорушника:                                Шендерюка 
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 17000 гривень в дохід держави, стягнено судовий збір у розмірі 420,40 грн,

ВСТАНОВИВ:
З протоколу серії ОД№039979 від 16.09.2020р. вбачається, що 16 вересня 2020 року в період часу з 13 години 05 хвилини до 15 години 24 хвилини громадянин ОСОБА_1 перебував в громадській споруді, до якої відкритий доступ людей та в якій є скуплення людей, а саме на ринку «Южний», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 43 г, без вдягнутих засобів індивідуального захисту (респіратору або захисної маски), чим порушив вимоги п.10 п.п.1 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року. У зв`язку з викладеним було складено протокол про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.
У судовому засіданні 25.11.2020 року пояснив, що 16.09.2020 року він працював на ринку «Южний» за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 43-г, перебував на відкритому повітрі в павільйоні, до нього звернулися дві особи з вимогою одягнути маску, але при цьому не надали документів на підтвердження законність даної вимоги, а саме направлення на перевірку, маршрутного листа та постанови, затвердженої належним чином. Просив суд визнати дії працівників поліції протиправними та скасувати постанову серії ОД №039979 від 16.09.2020 року про накладенні адміністративного правопорушення, направити його звернення до правоохоронних органів, щодо порушення кримінальної справи проти посадових осіб Держпродспоживслужби та патрульної поліції в Одеській області, які порушили його права та стягнути на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 3000 (три тисячі) євро.
У судовому засіданні в якості свідка був допитаний працівник поліції ОСОБА_2 який повністю підтвердив обставини вчинення адміністративного правопорушення встановлені ним на місці події, на підставі яких ним був складений протокол відносно ОСОБА_1 . Протягом трьох годин ОСОБА_1 роз`яснювались його права та обов`язки, підстави прибуття на місце правопорушення, наслідки складання протоколу про адміністративне правопорушення, норми законодавства, які ОСОБА_1 порушує, дані обставини були зафіксовані на нагрудну камеру, відео подій залучені до адміністративної справи. 
Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 17000 гривень в дохід держави, стягнено судовий збір у розмірі 420,40 грн.
Не погодившись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення докази і відеозапис не містить даних, на яких би було зафіксовано, що він здійснює продаж продуктів харчування; в законодавстві відсутнє поняття «громадська споруда» , а тому трактування інспектором контейнера без вікон та дверей як громадської споруди є неправильним.
У судовому засідання у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначає, що в Україні є чинним підзаконний нормативно-правовий акт, виданий Кабінетом Міністрів України, яким на території України введено карантин та встановлено обмеження конституційних прав. Проте цей акт суперечить актам вищої юридичної сили (зазначеним законам України і Конституції України), оскільки прийнятий до (без) введення в Україні надзвичайного стану та ним запроваджено обмеження конституційних прав, які можливо запровадити лише в умовах надзвичайного стану і лише шляхом прийняття закону Верховною Радою. Дотримуючись належного правопорядку, здійснюючи належне правозастосування з урахуванням ієрархії актів законодавства, у цьому випадку слід застосовувати Конституцію як найвищий акт закон прямої дії, та зазначені закони України. Підзаконний акт Кабінету Міністрів України може бути застосований лише в частині, що не суперечить Конституції та законам. Таких частин в постанові Кабінету Міністрів щодо введення карантину, а також наступних постановах, якими карантин було пролонговано та змінено обмеження прав, немає.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який повністю підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про наступне.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суд суду першої інстанції під час розгляду справи в повній мірі дотримався вищевказаних вимог КУпАП.
При розгляді справи судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об`єктивно встановлені фактичні обставини та зібрані у справі докази  в їх сукупності, дана їм належна оцінка.
Керуючись діючими нормами права, суддя суду першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, що підтверджено протокол про адміністративне правопорушення серії ОД№039979 від 16.09.2020р.; відеофіксацією з нагрудних камер працівників поліції; письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а. с. 1-2, 5-6).
Доводи апеляційної скарги про необхідність скасування постанови судді суду першої інстанції та закриття справи є безпідставними, не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи.
Так, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення докази і відеозапис не містить даних, на яких би було зафіксовано, що він здійснює продаж продуктів харчування, оскільки диспозиція статті 44-3 КУпАП має бланкетний характер та відсилає до іншого нормативно-правового акту, яким є постанова Кабінету Міністрів України №641 від 22 липня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в пп. 1 п. 10 якої зазначено, щодо перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.
Тобто, для об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, не потрібно доводити факт вчинення яких-небудь діянь щодо продажу продуктів харчування, оскільки достатній підтверджений факт перебування в громадських будинках та спорудах без вдягнутих засобів індивідуального захисту.
Щодо доводів про відсутність у законодавстві поняття «громадська споруда», а тому трактування інспектором контейнера без вікон та дверей як громадської споруди є неправильним, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ДБН В.2.2-9:2018 «Будинки і споруди. Громадські будинки та споруди. Основні положення, який затверджений», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28 вересня 2018 року №260, громадські будинки і споруди – загальна назва будинків і приміщень, які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій, які надають послуги фізичним особам (населенню) або юридичним особам (громаді або державі). 
Таким чином, інспектором поліції зроблено правильний висновок, що громадянин ОСОБА_1 перебував у громадській споруді без вдягнутих засобів індивідуального захисту.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком судді районного суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками – порушення санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства.
З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки вказані доводи повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Конституція України, як Основний Закон держави, у статті 3 закріплює, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Змістом одного із основних принципів сучасного конституціоналізму є те, що права та свободи однієї людини закінчуються там, де починаються права та свободи іншої людини, що кореспондується із положеннями, які закріплені в Конституції України – акті вищої юридичної сили.
Таким чином, обмеження, які встановленні у зв`язку із запровадженням карантину на території України у зв`язку зі спалахом короновірусної інфекції, є такими, що спрямовані на захист населення загалом та людини, зокрема, та направлені на виконання статі 3 Конституції України.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційного інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена вина ОСОБА_1 у скоєному адміністративному правопорушенні, а тому висновок судді районного суду про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та накладання адміністративного стягнення з додержанням вимог ст. ст. 33, 34, 35 КУпАП у межах санкції ст. 44-3 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови судді районного суду.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
За наведених вище обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова судді районного суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 7, 289, 293, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        Р.Д. Громік