Постанова
Іменем України
 
23 грудня2020 року
м. Київ
 
справа № 210/2227/19
провадження № 61-18269св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:                Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Комунальне підприємство «Кривбасводоканал», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року у складі судді Літвіненко Н. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 08 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (далі - КП «Кривбасводоканал»), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що батько позивача - ОСОБА_2 загинув 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виконання трудових обов`язків слюсаря мережі водовідведення КП «Кривбасводоканал». За фактом нещасного випадку складений акт форми Н-1 від 10 серпня 2001 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, відповідно до висновків якого причинами нещасного випадку, який стався ІНФОРМАЦІЯ_1 із 14 год. 30 хв. до 15 год. 00 хв. та внаслідок якого загинув ОСОБА_2 , зазначено: не застосування засобів індивідуального захисту (при їх наявності), порушення трудової та виробничої дисципліни.
 
Звістка про смерть батька призвела до того, що позивач зазнав сильного нервового потрясіння, він постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть батька не залишають його до цього часу. Звістка про смерть батька завдала позивачу глибоких моральних та душевних страждань, оскільки за життя батька, він перебував з ним у тісних сімейних стосунках, батько завжди допомагав йому у будь-яких справах та підтримував у складних життєвих ситуаціях. Він назавжди позбавлений батьківського піклування, турботи та любові рідного батька, на час настання нещасного випадку йому було всього 14 років.
 
Посилаючись на вказані обставини,  ОСОБА_1 просив стягнути з 
КП «Кривбасводоканал» та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на свою користь по 417 300,00 грн з кожного у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві без утримання податку з доходів фізичних осіб.
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з 
КП «Кривбасводоканал» на користь  ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, - 200 000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення мотивоване тим, що смерть ОСОБА_2 сталася на виробництві під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим КП «Кривбасводоканал» має відшкодувати позивачу шкоду, завдану смертю батька - ОСОБА_2 .
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та КП «Кривбасводоканал» залишено без змін. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У жовтні 2019 року КП «Кривбасводоканал» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 08 жовтня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних та розглянув у порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, суди безпідставно поклали відповідальність з відшкодування позивачу моральної шкоди на КП «Кривбасводоканал», оскільки вини підприємства у настанні з батьком позивача нещасного випадку зі смертельним наслідком ІНФОРМАЦІЯ_1, - немає, адже смерть ОСОБА_2 наступила виключно через порушення останнім трудової і виробничої дисципліни у частині невиконання вимог інструкцій з охорони праці та посадових інструкцій, у тому числі перебування в робочий час у стані алкогольного сп`яніння, тому такі обставини виключають відповідальність підприємства за смерть батька позивача на виробництві.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції, позиції інших учасників справи
 
Ухвалою судді Верховного Суду Журавель В. І. від 17 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У листопаді 2019 року від представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу КП «Кривбасводоканал», у якому заявник просить залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
 
У січні 2020 року від КП «Кривбасводоканал» надійшли пояснення, у яких зазначено, що роботодавець виступав платником відповідних страхових внесків, а тому вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю, повинні відшкодовуватися Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, правонаступником якого є Фонд соціального страхування України, що узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19).
 
У травні 2020 року до суду надійшло клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, у якому останнє просить врахувати те що, Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам його сім`ї, не залежно від дати смерті потерпілого, тому спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України.
 
Ухвалою колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 01 липня 2020 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
 
Ухвалою колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 07 жовтня 2020 року зупинено касаційне провадження у справі № 210/2227/19 за позовом ОСОБА_1 до КП «Кривбасводоканал», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві до закінчення перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 210/2271/19 (провадження 
№ 61-19033св19).
 
У зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_4 розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2020 року № 2765/0/226-20 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 210/2227/19 (провадження 
№ 61-18269св19) 09 листопада 2020 року призначено судді-доповідачеві Ступак О. В.
 
Ухвалою колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 23 грудня 2020 року поновлено касаційне провадження.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, в редакції, чинній на час подання касаційної скарги,  під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з огляду на таке.
 
Встановлені судами обставини
 
Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у свідоцтві про народження зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 із 14 год. 30 хв. до 15 год. 00 хв. на території 
КП «Кривбасводоканал, під час виконання трудових обов`язків слюсаря мережі водовідведення, внаслідок механічної асфіксії при утопленні в каналізаційних водах, загинув ОСОБА_2 .
 
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2001 року, актовий запис № 962, ОСОБА_2 помер у віці 46 років, причина смерті - механічна асфіксія при утопленні в каналізаційних водах.
 
За фактом нещасного випадку складений Акт про нещасний випадок від 10 серпня 2001 року, відповідно до висновку якого, нещасний випадок стався ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14 год. 30 хв. до 15 год. 00 хв., смерть ОСОБА_2 наступила внаслідок механічної асфіксії при утопленні в каналізаційних водах.
 
Відповідно до пункту 9.1 Акта про нещасний випадок від 10 серпня 2001 року, ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
 
У пункті 10 вказаного Акта особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці визнано ОСОБА_2 , який порушив пункти 4.5, 1.6 Інструкції з охорони праці для слюсарів аварійно-відновлювальних робіт водопровідних і каналізаційних мереж.
 
Пунктом 4 Акта спеціального розслідування групового нещасного випадку зі смертельним наслідком від 09 серпня 2001 року визначено причини настання нещасного випадку, а саме: незастосування засобів індивідуального захисту (за їх наявності), порушення пунктів 4.5, 1.6, пунктів 3.12, 3.13 Інструкції з охорони праці для слюсарів аварійно-відновлювальних робіт водопровідних і каналізаційних мереж, невиконання вимог інструкції з охорони праці, порушення трудової та виробничої дисципліни.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Частинами першою та другою статті 153 Кодексу законів про працю України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
 
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
 
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
 
Події, внаслідок яких у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди та які стали підставою для звернення до суду з указаним позовом, мали місце 
до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги у цій справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.
 
Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
 
Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначала її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 24 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин). Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
 
Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді цієї категорії справ зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.
 
Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР.
 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.
 
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтовано висновку про наявність правових підстав для покладення на КП «Кривбасводоканал» обов`язку з відшкодування позивачу, як сину загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві працівника відповідача, завданої моральної шкоди з підстав, визначених статтею 440-1 
ЦК Української РСР. При визначені розміру моральної шкоди, судом першої інстанції враховано характер та обсяг моральних страждань позивача, пов`язаних зі смертю його батька, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних та розглянув у порядку спрощеного позовного провадження, є необґрунтованими, оскільки справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до вимог пункту 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України, у редакції, чинній на час подання позову, і ціна позову у цій справі складає 
834 600,00 грн, що не перевищувало п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 х 500 = 960 500,00 грн), а отже, на момент звернення позивача із цим позовом до суду справа могла бути розглянута в порядку спрощеного провадження. Крім того, ухвалою Дзержинського районного суду 
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року мотивовано відмовлено у задоволенні клопотань відповідачів про розгляд справи у порядку загального провадження.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що суди безпідставно поклали відповідальність з відшкодування позивачу моральної шкоди на 
КП «Кривбасводоканал», оскільки вини підприємства у настанні з батьком позивача нещасного випадку зі смертельним наслідком ІНФОРМАЦІЯ_1 немає, адже смерть ОСОБА_2 наступила виключно через порушення останнім трудової і виробничої дисципліни у частині невиконання вимог інструкцій з охорони праці та посадових інструкцій, у тому числі перебування в робочий час у стані алкогольного сп`яніння, тому такі обставини виключають відповідальність підприємства за смерть батька позивача на виробництві, є безпідставними, оскільки в настанні нещасного випадку наявна вина КП «Кривбасводоканал», адже останнє не створило безпечні умови праці на підприємстві, чим порушило вимоги статей 141, 153, 160 КЗпП України, статті 13 Закону України «Про охорону праці», а тому є особою, яка несе відповідальність за відшкодування шкоди, завданої сину померлого ОСОБА_2 . При цьому, судами враховано, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому зменшено заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди до 200 000,00 грн.
 
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідальність за моральну шкоду, завдану позивачу у зв`язку зі смертю його батька (ІНФОРМАЦІЯ_1) у результаті нещасного випадку на виробництві, не може бути покладена на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі Закону № 1105-ХІV з таких підстав.
 
Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, чинній на час настання нещасного випадку з батьком позивача) у разі настання страхового випадку, а таким на підставі статей 13 та 14 цього Закону є нещасний випадок на виробництві, що спричинив застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму у процесі виконання ним трудових обов`язків, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, страхові виплати.
 
Перелік грошових сум страхових виплат на відшкодування такої шкоди міститься в пункті 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV, серед яких підпунктом 
е) передбачено виплату грошової суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. До грошових сум, які в разі смерті застрахованого працівника підлягають виплаті особам, що перебували на його утриманні, Законом віднесено одноразову допомогу, пенсію у зв`язку з втратою годувальника та відшкодування вартості пов`язаних з похованням ритуальних послуг (підпункти б), 
д) пункту 1; пункт 2 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV).
 
Виплату Фондом соціального страхування від нещасних випадків грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї зазначеним Законом не передбачено і така, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватись роботодавцем, з яким загиблий перебував у трудових відносинах, відповідно до статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року.
 
Аналогічні висновки, викладено у постанові Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року (провадження № 61-19033сво19, справа № 210/2271/19).
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
 
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального чи процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Комунального підприємства «Кривбасводоканал» залишити без задоволення.
 
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                       С. О. Погрібний
 
                                                                                              Г. І. Усик
 
                                                                                              В. В. Яремко