ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" грудня 2020 р.           Справа№ 910/15607/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Скрипки  І.М. 
 
секретар судового засідання: Бендюг І.В.
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 15.12.2020
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на ухвалу 
Господарського суду міста Києва
від 06.04.2020
у справі № 910/15607/19 (суддя Ковтун С.А.) 
за позовом Приватного підприємства "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Укртранслізинг"
про витребування майна з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне підприємство "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" звернулось до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Зокрема, заявлені вимоги про витребування такого майна:

 	Назва	Рік вводу в експлуатацію підприємством	Кількість шт.	Дата побудови	Марка, модель	
1	№ 04822946 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.07	2008	1	2008	61-4194.07	
2	№ 04822987 - пасажирський вагон плацкарт модель 61-4194.07	2008	1	2008	61-4194.08	
3	№ 04823001 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.07	2008	1	2008	61-4194.09	
4	№ 04823027 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.07	2008	1	2008	61-4194.10	
5	№ 04823050 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.07	2008	1	2008	61-4194.11	
6	№ 04822979 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.07	2009	1	2009	61-4194.12	
7	№ 04805875 - пасажирський вагон СВ модель 61-4174.03	2009	1	2009	61-4174.03	
8	№ 04805883 - пасажирський вагон СВ модель 61-4174.03	2009	1	2009	61-4174.03	
9	вагон-колієвимірювач КВЛ-П2.1 089 	2008	1	2008	вагон-колієвимірювач КВЛ-П2.1 089	
10	вагон-дефектоскоп ВД-1МТ5К 046          	2008	1	2008	вагон-дефектоскоп ВД-1МТ5К046	
11	планувальник баласту СПЗ-5/UA 005 	2009	1	2009	планувальник баласту СПЗ-5/UA 005	
12	склад для забруднювачів СЗ-160-4 №52	2008	1	2008	склад          для забруднювачів СЗ-160- 4 №52	
13	склад для забруднювачів СЗ-240-6 №53	2008	1	2008	склад          для забруднювачів СЗ-240- 6 №53	
14	тепловоз ТЭМ 18 №234          	2008	1	2008	тепловоз ТЭМ18 №234	
15	склад для забруднювачів СЗ-240-6 №58 	2008	1	2008	склад          для забруднювачів СЗ-240-6 №58	
16	сповільнювачі № 414, 465, 445	2008	3	2008	сповільнювачі № 414, 465, 445	
17	RM-80 №08 (щебенеочисні машини RM- 80 UHR (машина для глибокої очистку щебню)	2008	1	2008	RM-80 №08	

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у володінні відповідача перебуває майно за відсутності розпорядчих актів позивача, як власника майна, щодо володіння ним відповідачем. Обґрунтовуючи свої доводи позивач зазначив, що спірне майно за договорами фінансового лізингу ним, як власником, у 2007 році було передано Відкритому акціонерному товариству "Лізингова компанія Укртранслізинг", яке в подальшому передало майно у сублізинг Державному підприємству  "Донецька залізниця". Строки користування предметами лізингу закінчилися в 2015 та 2016 роках. Предмети лізингу власнику не повернуті. У 2019 році позивач встановив, що належне йому майно використовується відокремленими підрозділами Акціонерного товариства "Українська залізниця". Проте позивач, як власник вказаного майна, не закріплював його за будь-якими третіми особами на праві господарського відання чи оперативного управління, не укладав з АТ "Українська залізниця" чи з його відокремленими підрозділами жодних договорів та на надав письмової згоди ДП "Донецька залізниця" на передачу предметів лізингу третім особам (у тому числі на умовах оренди/лізингу/сублізингу).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2020 у справі № 910/15607/19 задоволено повністю позов Приватного підприємства "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ", витребувано у Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного підприємства "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" майно, згідно переліку, викладеному у рішенні.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

19.03.2020 Приватне підприємство  "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" подало заяву про забезпечення позову шляхом: 
- заборони Акціонерному товариству "Українська залізниця", будь-яким відокремленим підрозділам (у т.ч., але не виключно філіям, регіональним філіям, представництвам; виробничим/структурним підрозділам філій/регіональних філій) Акціонерного товариства "Українська залізниця", будь-яким юридичним особам, правонаступником яких є Акціонерне товариство "Українська залізниця" вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування, розпорядження та використання в своїй діяльності рухомого майна, яке належить на праві власності приватному підприємству  "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ";
- заборони державним реєстраторам прав на рухоме майно та державним реєстраторам прав на транспортні засоби здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаного майна. 
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилається на те, що відповідач може вчинити дії, що унеможливлять фактичне повернення майна, а активне використання майна призводить до його амортизації, зниження залишкового ресурсу використання, та відповідно зниження ринкової вартості. Позивач вважає, що існує реальна загроза приведення майна до невідновлювального технічного стану.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 у справі №910/15607/19 заяву Приватного підприємства "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" задоволено, заборонено Акціонерному товариству "Українська залізниця", будь-яким відокремленим підрозділам (у т.ч., але не виключно філіям, регіональним філіям, представництвам, виробничим/структурним підрозділам філій/регіональних філій) Акціонерного товариства "Українська залізниця", вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування, розпорядження та використання в своїй діяльності рухомого майна, яке належить на праві власності Приватному підприємству  "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" згідно переліку, викладеному в ухвалі. Ухвалою суду стягувачем визначено - Приватне підприємство "ТІ ЕР EC ЛІЗИНГ", боржником - Акціонерне товариство "Українська залізниця".
 Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що   клопотання в частині накладення на відповідача і його структурні підрозділи заборони вчинення будь-яких дій щодо володіння, користування, розпорядження та використання в своїй діяльності рухомого майна підлягає задоволенню.  Зазначений захід забезпечення буде сприяти збереженню майна, оскільки можливим наслідком його експлуатації,  яка має місце зі сторони відповідача, може бути погіршення його технічного стану, що матиме негативні наслідки для позивача, як власника майна. Вказане свідчить про адекватність і розумність цього заходу, його нерозривність  з предметом позову та ефективність у розрізі майбутнього виконання рішення суду. Враховуючи відсутність у відповідача прав щодо спірного майна, забезпечення позову таким чином забезпечує баланс інтересів сторін, оскільки жодним чином не носить характер втручання у компетенцію відповідача як носія речових прав.  
Водночас суд першої інстанції про відсутність необхідності  забезпечувати позов шляхом заборони державним реєстраторам прав на рухоме майно та державним реєстраторам прав на транспортні засоби здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаного майна, оскільки ці дії є похідними від дій Акціонерного товариства "Українська залізниця", заборона на вчинення яких накладена судом. Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що клопотання в частині заборони вчинення будь-яким юридичним особам, правонаступником яких є Акціонерне товариство "Українська залізниця",  вчиняти дії,  не підлягає задоволенню, з огляду на те, що правовідносини з цими особами не є спірними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову Приватного підприємства "ТІ ЕР EC ЛІЗИНГ" відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт звертає увагу суду на те, що під час прийняття рішення судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, не надано належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, порушено положення ст.ст. 136, 138, 233 ГПК України. На переконання апелянта оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, як прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.  
На думку апелянта, після прийняття судом першої інстанції рішення у справі за наслідками розгляду позовних вимог по суті, законодавець не наділяє суд першої інстанції правом на розгляд заяви про забезпечення позову, поданої відповідно до ст.ст.  136-139 ГПК України, а отже, оскаржувана ухвала про часткове забезпечення позову, прийнята після ухвалення 19.03.2020 рішення у справі, суперечить положенням ст.ст. 136, 138, 233 ГПК України. Апелянт звертає увагу суду на те, що забезпечення позову  після прийняття рішення по справі регламентується положеннями ст. 239 ГПК України, однак судом першої інстанції було вжито заходи забезпечення позову саме за ст.ст. 136-140 ГПК України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

03.07.2020 Приватне підприємство "ТІ ЕР EC ЛІЗИНГ" надіслало заперечення на апеляційну скаргу, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу  суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач  зазначає, що заяву про забезпечення позову ним було подано 19.03.2020 з дотриманням вимог ст. 136, 137 ГПК України до прийняття рішення у справі, в судовому засіданні 19.03.2020 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі № 910/15607/19. Оскаржувану ухвалу було винесено 06.04.2020, а повний текст рішення у справі № 910/15607/19 було складено також 06.04.2020. позивач вважає, що ухвалу про забезпечення позову було прийнято з дотриманням вимог ГПК України.  

Явка представників у судове засідання 

В судове засідання 15.12.2020 з`явились представники позивача та відповідача.
Представник третьої особи в судове засідання  не з`явився, про причини неявки суд не повідомлено, про час та місце розгляду справи повідомлений  належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення за штрих-кодом 0411632841574, 0411632841540. 
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи,  оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Позиції учасників справи

Представник відповідача  в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд задовольнити апеляційну скаргу. Оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову Приватного підприємства "ТІ ЕР EC ЛІЗИНГ" відмовити.
Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив її відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, позивач  вказує на те, що відповідач продовжує протиправно та безоплатно використовувати у своїй діяльності нерухоме майно, яке є власністю позивача та ігнорує всі звернення щодо можливих способів врегулювання даного спірного питання з метою поновлення порушених прав позивача - повернення майна законному власнику. На переконання позивача, відповідач може вчинити недобросовісні дії, що унеможливлять фактичне повернення майна, а активне використання майна призводить до його амортизації, зниження залишкового ресурсу використання, та відповідно зниження ринкової вартості. Позивач вважає, що існує реальна загроза приведення майна до невідновлювального технічного стану.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідо ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, серед іншого, позов забезпечується: накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; встановленням обв`язку вчинити певні дії;  забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Суд може застосовувати кілька заходів забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, або коли, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").
За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Поняття "ефективний засіб", за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії"), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
В ході вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.
Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 у справі № 910/361/18.
Саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.
Судом першої інстанції встановлено обставини неправомірного  володіння відповідачем майном позивача, отже, колегія погождується з висновком суду першої інстанції про те, що заява  позивача про забезпечення позову  в частині накладення на відповідача і його структурні підрозділи заборони вчинення будь-яких дій щодо володіння, користування, розпорядження та використання в своїй діяльності рухомого майна підлягає задоволенню. 
Зазначений захід забезпечення буде сприяти збереженню майна, оскільки можливим наслідком його експлуатації,  яка має місце зі сторони відповідача, може бути погіршення його технічного стану, що матиме негативні наслідки для позивача, як власника майна. Вказане свідчить про адекватність і розумність цього заходу, його нерозривність  з предметом позову та ефективність у розрізі майбутнього виконання рішення суду. Враховуючи відсутність у відповідача прав щодо спірного майна, забезпечення позову таким чином забезпечує баланс інтересів сторін, оскільки жодним чином не носить характер втручання у компетенцію відповідача як носія речових прав.  
Одночасно цілком обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на рухоме майно та державним реєстраторам прав на транспортні засоби здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаного майна, оскільки зазначені дії є похідними від дій Акціонерного товариства "Українська залізниця", заборона на вчинення яких накладається судом. 
Також колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про  відсутність підстав для задоволення клопотання в частині заборони вчинення будь-яким юридичним особам, правонаступником яких є Акціонерне товариство "Українська залізниця" вчиняти дії, з огляду на те, що правовідносини з цими особами не є спірними.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

       Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду щодо  задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення на відповідача і його структурні підрозділи заборони вчинення будь-яких дій щодо володіння, користування, розпорядження та використання в своїй діяльності рухомого майна, яке належить на праві власності  Приватному підприємству "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ"
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильність викладених в оскаржуваній ухвалі висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 у справі №910/15607/19
обґрунтована, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для її скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями  129, 255, 269, 270,271,  273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                                        П О С Т А Н О В И В :
      
   Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 у справі № 910/15607/19 залишити без задоволення.
  Ухвалу  Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 у справі № 910/15607/19 залишити без змін.
     Матеріали справи №  910/15607/19  повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у  порядку, передбаченому статтями  286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                І.М. Скрипка