ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 р.	Справа № 480/1997/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, м. Суми, повний текст складено 26.06.20 року по справі № 480/1997/20
          за позовом         Головного управління ДПС у Сумській області  
          до         Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області                 
          про скасування постанов,
ВСТАНОВИВ:
 Головне управління ДПС у Сумській області (далі – позивач, ГУ ДПС в Сумській області) звернувся до суду з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі – відповідач) у виконавчому провадженні № 60947965 від 17.03.2020 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 207,80 грн.  
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) заходиться виконавче провадження про зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області надати Державній казначейській службі України реєстр згідно заяви про повернення суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (додаток 4) до декларації з податку на додану вартість за червень 2019 року, подану Товариством з обмеженою відповідальністю "Шанс" податковий номер 31337146 на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ "ПРОКРЕДИТ БАНК", МФО 320984 у сумі 1 216 474 гривень.
Разом із тим, як зазначає позивач, державним виконавцем при застосуванні штрафну не враховано ту обставину, що рішення суду не може бути виконано позивачем з поважних причин, враховуючи вимоги Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердж. Постановою КМУ  №569 від 16.10.2014, у податкового органу відсутні повноваження щодо формування реєстрів  про повернення на поточний рахунок зайво сплачених коштів на електронний рахунок платника. Крім того, зазначає, що постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 207,80 грн.  повинна була прийнята одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження, а саме 11.01.2020, натомість прийнята виконавцем лише 17.03.2020, тобто із порушенням строків прийняття. Визначаючи суму виконавець не надав жодного розрахунку витрат виконавчого провадження, що унеможливлює проведення сплати за такою постановою.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2020р. в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Сумській області  до  Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про скасування постанови в виконавчому провадженні ВП№ 60947965 від 17.03.2020 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 207,80 грн. відмовлено .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням ДПС у Сумській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що адміністративним судом при його прийнятті були не повністю з`ясовані обставини справи, невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що Головне управління ДПС у Сумській області повідомляє, що Механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням електронних рахунків визначено Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569 із змінами і доповненнями (далі - Порядок № 569). Враховуючи вимоги Порядку №569 у Головного управління ДПС у Сумській області відсутні повноваження щодо формування реєстрів про повернення на поточний рахунок зайво сплачених коштів на електронний рахунок платника податку. Отже, враховуючи наявність поважних причин щодо невиконання рішення суду відповідач був позбавлений права накладати штраф на підстав cm. 75 Закону України «Про виконавче провадження». ГУ ДПС у Сумській області зазначає, що державним виконавцем у постанові самостійно зазначено обов`язок винесення оскаржуваної постанови одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (а саме 11.01.2020), проте в описовій частині постанови зазначено, що постанова про розмірі мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження винесена не була, що є порушенням Закону України «Про виконавче провадження», а також Інструкції з організації примусового виконання рішень. Посилається на те, що у нашому випадку виконавцем не надано жодного розрахунку витрат виконавчого провадження та їх документального підтвердження, що відповідно унеможіивлює проведення сплати за вищевказаними постановами. Тому, Головне управління ДПС у Сумській області вважає вищевказані постанови винесені протиправно та незаконно. На підставі вищевикладеного просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 року по справі № 480/1997/20 та прийняти нову постанову, в якій задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.
Окрім того, за правилами ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Учасники справи  повідомлялись на електронні адреси, які містяться а матеріалах справи.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення  суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час винесення постанови від 17.03.2020 судове рішення боржником не було виконано, а тому у відповідача були правові підстави для вирішення витання щодо накладення штрафу.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в провадженні відповідача перебуває виконавче провадження ВП №60947965, яке відкрито згідно постанови від 11.01.2020, за заявою ТОВ “Шанс” про примусове виконання виконавчого листа  №480/3224/19, виданого судом 02.01.2020 про зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області надати Державній казначейській службі України реєстр згідно заяви про повернення суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (додаток 4) до декларації з податку на додану вартість за червень 2019 року, подану Товариством з обмеженою відповідальністю "Шанс" податковий номер 31337146 на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ "ПРОКРЕДИТ БАНК", МФО 320984 у сумі 1 216 474 гривень.
Постановою від 17.03.2020 було накладено на боржника штраф за невиконання судового рішення без поважних причин в розмірі 5100 грн., в яку постановою від 18.03.2020 було внесено виправлення в мотивувальну частину щодо вірної назви боржника, а саме замість помилкового зазначення «Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області» зазначено вірну назву Головного управління ДПС в Сумській області.
Постановою від 17.03.2020 визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат в розмірі 207,80 грн.
Надаючи правову оцінку спірних правовідносинам, суд апеляційної інстанції керується наступними приписами норм чинного законодавства.
Правове регулювання правовідносин з примусового виконання рішень суду здійснюється Законом України "Про виконавче провадження" ( далі – Закон)
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Матеріалами справи підтверджується, що у постанові про відкриття виконавчого провадження в п. 2 зазначено обов`язок боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Даний строк відповідає вимогам ч.6 ст. 26 Закону, відповідачем не порушено.
Станом на 30.01.2020 боржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, вимогу державного виконавця виконати судове рішення, але  судове рішення виконано не було, що підтверджується листом від 30.01.2020, в якому боржник надав письмову інформацію щодо у податкового органу відсутності повноважень для виконання судового рішення. Повідомлено державного виконавця про факт апеляційного оскарження судового рішення, яке боржник повинен виконати, зазначено про надання до суду заяви про роз`яснення судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що на час винесення постанови від 17.03.2020 судове рішення боржником не було виконано, а тому у відповідача були правові підстави для вирішення витання щодо накладення штрафу.
Стосовно поважності причин невиконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Посилання позивача на те, що законодавством не передбачено можливості надати відповідний реєстр до органу казначейської служби у відповідності до Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердж. Постановою КМУ  №569 від 16.10.2014, колегія суддів вважає необґрунтованим, враховуючи те, що податковим органом не вчинялося жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення, яке набрало законної сили і повинно бути виконано боржником. 
Обов`язок для податкового органу щодо направлення спірного висновку було предметом розгляду справи №480/3224/19, а тому не може бути предметом розгляду даної справи. 
Рішенням суду від 21.11.2019 по справі №480/3224/19 визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Сумській області, що полягає у ненаданні Державній казначейській службі України реєстру згідно заяви про повернення суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (додаток 4) до декларації з податку на додану вартість за червень 2019 року, подану Товариством з обмеженою відповідальністю "Шанс" податковий номер 31337146 у сумі 1 216 474 грн.
У зв`язку із визнаною бездіяльністю податкового органу судом, в межах зазначеної справи було зобов`язано Головне управління ДПС у Сумській області надати Державній казначейській службі України реєстр згідно заяви про повернення суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (додаток 4) до декларації з податку на додану вартість за червень 2019 року, подану Товариством з обмеженою відповідальністю "Шанс" податковий номер 31337146 на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ "ПРОКРЕДИТ БАНК", МФО 320984 у сумі 1 216 474 гривень.
Жодних дій позивачем на виконання рішення суду вчинено не було, відповідні доводи в матеріалах справи відсутні.
Доводи апеляційної скарги в частині неможливості виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 по справі №480/3224/19 у зв`язку з відсутністю необхідних повноважень для його виконання колегія суддів вважає необґрунтованими з урахуванням того, що контролюючий орган під час розгляду даної справи   жодного разу не заявляв, що він не є належним відповідачем у справі та не заявляв клопотання про залучення Державної фіскальної служби України в якості сторони по справі.
Колегія суддів зазначає, що причини невиконання рішення Сумьского окружного адміністративного суду від 21.11.2019 по справі №480/3224/19, на які посилається податковий орган мають вирішуватися органами ДФС України між собою, не можуть вважатися поважними в контексті положень ст.ст. 63 , 75 Закону України "Про виконавче провадження" та слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Положеннями Закону України "Про виконавче провадження" встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення, а тому на час прийняття державним виконавцем оскаржуваного рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ , можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Проте , не згода з рішенням суду, яке набрало законної сили, не може бути визнана судом в якості поважної причини невиконання рішення суду.
Відповідно до ст. 124 Конституції України рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території. Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише Закону, отже у рішеннях суду втілюється волевиявлення самої держави, а тому обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, згідно з положеннями ст. 129 Конституції України.
Водночас, положеннями Закону України "Про виконавче провадження" на державного виконавця не покладено обов`язку надавати оцінку рішенню суду та встановлювати можливість чи неможливість його виконання боржником. Натомість, державному виконавцю надано повноваження вчиняти дії, направлені за забезпечення виконання рішення суду у повному обсязі та встановлені законом строки.
Отже, причини невиконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 по справі №480/3224/19 на які посилається податковий орган не можуть вважатися поважними в контексті положень ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" та слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови про накладення штрафу, відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що ним при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Стосовно постанови від 17.03.2020, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат в розмірі 207,80 грн., суд зазначає наступне.
Право на винесення такої постанови щодо визначення мінімальних витрат виконавчого провадження  передбачено п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі – Інструкція). 
Абз. 2 п.2 розділу VI Інструкції,  передбачено, що виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення
Матеріалами справи підтверджується, що постанова про визначення розміру мінімальних витрат прийнята не одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, але із врахуванням ч. 5 ст. 13 Закону за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.
При цьому цією ж нормою передбачено, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
Процедура прийняття такої постанови передбачена не Законом, а Інструкцією,   таким чином підстав для скасування з цих підстав спірної постанови у суду відсутні, порушення строку прийняття такої постанови державним виконавцем не є підставою для її скасування.
Також матеріалами справи спростовується твердження позивача, що виконавцем не зазначено складові та розміри мінімальних витрат виконавчого провадження. 
Так, в спірній постанові така інформація наявна, детально розписано всі складові та відповідні суми.
Виконавцем правомірно було використано при визначенні мінімального розміру виконавчих витрат накази Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 «Про встановлення видів і розмірів витрат виконавчого провадження», від 24.03.2017 №954/5 «Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження». Також відповідачем зазначено відповідний розрахунок, який відповідає розрахунку витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій станом на 01.01.2020, затверджений начальником Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).
Посилання позивача на те, що податковому органу не було надіслано відповідних первинних документів для обґрунтування розміру таких витрат, суд зазначає, що ні Законом, ні Інструкцією не передбачено обов`язку виконавця направляти такі документи боржнику разом із постановою про визначення розміру мінімальних витрат.
Крім того, щодо додаткових посилань представника позивача, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на те, що згідно ст. 308 КАС України, справа розглядається в межах доводів апеляційної скарги. 
Податковим органом було подано апеляційну скаргу на рішення суду від 21.11.2019 по справі №480/3224/19, колегія суддів зазначає, що така інформація для державного виконавця не є підставою для невиконання судового рішення чи зупинення виконавчого провадження, не є підставою для незастосування заходів впливу до боржника, а саме відсутність повноваження у виконавця накладати штраф за невиконання судового рішення боржником без поважних причин.
Згідно даних Єдиного реєстру судових рішень, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.10.20р. по справі №480/3224/19 (після поновлення строку на апеляційне оскарження 02.07.2020р.) апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Сумській області залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 року по справі № 480/3224/19 залишено без змін.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 15.10.20р. по справі №480/3224/19 набрала законної сили 15.10.2020р.
Посилання представника позивача на оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15.10.20р. в касаційному порядку, не є підставою для невиконання судового рішення чи зупинення виконавчого провадження згідно Закону України «Про виконавче провадження». 
Крім того, додаткові посилання представника позивача, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, не є доводами апеляційної скарги.
Приймаючи рішення, суд бере до уваги лише ті обставини, які були наявні на момент винесення оскаржуваної постанови та рішення суду.
Обставин, які б були підставою скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Колегія суддів зазначає, що в разі майбутнього скасування відповідних рішень, які були підставою прийняття  певного рішення суб`єкту владних повноважень та суду  законодавством передбачено окрему процедуру скасування. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відмову в задоволенні позову. 
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
З урахуванням того, що відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 року по справі № 480/1997/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош