Справа № 461/1864/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/2237/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 71

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 листопада 2020 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я., 
секретаря: Фейір К.О.
з участю: представника апелянта - ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Галицький районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини, -

в с т а н о в и в:
 Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Галицький районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини.
Свої вимоги мотивував тим, що в листопаді 2017 року з відповідачем почалися стосунки, деякий час проживали разом та вели спільне господарство. Від цих стосунків ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька - ОСОБА_5 . Оскільки на період реєстрації народження доньки між позивачем та відповідачем не був зареєстрований шлюб, відповідачка самостійно зареєструвала народження дитини і не вказала відомості про позивача, як батька дитини. На неодноразові прохання позивача подати заяву в РАЦС з метою записання його батьком дитини, відповідачка відмовлялась це зробити, з незрозумілих підстав. Дитину було зареєстровано зі слів матері за її прізвищем « ОСОБА_4 » по батькові було зазначене « ОСОБА_5 » про що Галицьким районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 12.10.2018 року було складено актовий запис №938. Позивач зазначав, що підтримує стосунки з відповідачкою з приводу виховання та утримання дитини, піклується про неї. Просив суд задоволити позов в повному об`ємі.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 липня 2020 року  позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Галицький районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини - задоволено.
Визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м.Львів, яку народила громадянка України ОСОБА_4 .
Зобов`язано Галицький районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області внести відповідні зміни до актового запису № 938 від 12.10.2018 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зазначити в графі «батько» - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішення суду оскаржила  ОСОБА_4 . 
 В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що рішення суду прийняте без її участі, а відтак вона не мала можливості надати свої доводи. Судом не були взяті до уваги її клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення карантину.
Також звертає увагу суду на те, що в своєму рішенні суд покликається лише на висновок експерта Львівського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру №10/1131 від 14.02.2020 року. Вважає, що судом в рішенні не було зазначено про пошкоджений конверт з об`єктами дослідження, конверт залишків ватних тампонів із зразком букального епітелію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що в Львівському науково - дослідному експертно - криміналістичному центрі МВС України було вчинено втручання, або підміна залишків ватних тампонів із зразком букального епітелію ОСОБА_5 .
Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта - ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи позов про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, зокрема, наявності експертного висновку про біологічне батьківство № 10/1131 від 14.02.2020 р., складений експертом Львівського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС, відповідно до ОСОБА_2 може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_5 на 99, 99%.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне. 
Так, відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.
Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.
За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126,127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження.
Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її; благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.
Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 , являється матір`ю дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Галицьким районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про матір відповідно до ч.1 ст. 135 СК України Дослідженням зазначених документів встановлено, що батьком дитини записано ОСОБА_8 . Запис про батька дитини вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.
На момент народження дитини ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , у шлюбі не перебували. 
В позовній заяві позивач зазначає, що з листопада 2017 року з відповідачкою почалися стосунки та деякий час проживали разом, вели спільне господарство. Від цих стосунків ІНФОРМАЦІЯ_5 в них народилась донька ОСОБА_5 , що підтверджується фотознімками, наданою стороною позивача (а.с.25).
В ході судового розгляду в представник позивача заявив клопотання про призначення судової молекулярно - генетичної експертизи для вирішення питання, чи є ОСОБА_9 біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, №3451/05, §34, від 07 травня 2009 року).
Відповідно до п. 2.5 Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи № 6 від 17 січня 1995 року. Судово-медична експертиза спірного батьківства, спірного материнства і підміни дітей: 2.5.1. Експертизи спірного батьківства, спірного материнства і підміни дітей проводяться з метою встановлення можливості чи неможливості походження дитини від передбачених осіб на підставі законів наслідування властивостей людського організму методом геномної дактилоскопії, або шляхом дослідження групового поліморфізму антигенів, білків, ферментів тощо. 2.5.2. Дані експертизи виконуються згідно з тими самими положеннями, на тих самих підставах і в тому самому порядку, що й експертизи речових доказів. 2.5.3. При проведенні експертиз слід враховувати строки закінчення формування систем крові. 2.5.4. Експертиза спірного батьківства, спірного материнства і підміни дітей проводиться в такій послідовності: а) ознайомлення з наданими документами; б) збір анамнезу (перенесені захворювання, трансфузії крові тощо); в) відбір крові і слини; г) аналіз крові, а при необхідності і слини; д) складання підсумку. 2.5.5. Забір крові і слини в осіб, які проходять у справі, здійснюється тільки при одночасному їх прибутті до відділення. 2.5.6. Експертиза спірного батьківства, спірного материнства і підміни дітей може бути проведена у випадку, коли одного з батьків чи дитини немає в живих, але є який-небудь біологічний матеріал від них (пляма крові, виділення, волосся тощо) чи медична документація з зазначенням групи крові. 2.5.7. Підсумки експертизи повинні будуватися на результатах дослідження.
З висновку експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №10/1131 від 14.02.2020 року вбачається, що молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2  відносно ОСОБА_5 , біологічною матір`ю якої є ОСОБА_4 складає 99,999999999%.
Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.
Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив рішення в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих позивачем.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 липня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 11.11.2020 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.