ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» грудня 2020 року 

м. Харків

справа № 617/1374/17-ц

провадження № 22ц/818/4729/20

 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів        -                 Котелевець А.В., Яцини В.Б.,
за участю секретарів - Колосовської А.Р., Дмитренко А.Ю.,
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , представниця позивача – ОСОБА_2 ,
відповідачі - Іванівська сільська рада Вовчанського району Харківської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантагро», представник відповідача – Харченко К. С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 22 липня 2020 року в складі судді Глоби М.М. 
         в с т а н о в и в:
У жовтні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Іванівської сільської ради Вовчанського району Харківської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» про визнання незаконними та скасування рішень.

Позовна заява мотивована тим, що 29 лютого 2012 року проведено засідання комісії з організації вирішення майнових питань колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса, реорганізованого в СБК «Мрія», за результатом якого задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» про виділення майна вказаного підприємства.

10 квітня 2012 року виконкомом Іванівської сільської ради на підставі цього рішення прийнято рішення про видачу свідоцтва на право власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Сантагро».

Зазначив, що він є власником майнового сертифікату колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса і вказані рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради порушують його права.

Вважав, що комісія з організації вирішення майнових питань колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса, реорганізованого в СБК «Мрія» взагалі не має права приймати рішення про виділення майна згідно Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств.

Вказав, що Іванівська сільська рада не створювала і не передавала свої повноваження виконкому, тому ці рішення не мають юридичної сили.

Посилався на те, що лише 09 червня 2016 року він отримав оспорювані рішення.

Просив визнати незаконним та скасувати:
рішення № 13 від 10 квітня 2012 року виконавчого комітету Іванівської сільської ради «Про оформлення права власності на нежитлові будівлі» на автогараж № НОМЕР_1 , Р-1 загальною площею 1243, кв м; паливну будку № 33, И-1 загальною площею 6,1 кв м; вагову будку 37, Ж-1 загальною площею 17,8 кв м; вагову будку № 38, З-1 загальною площею 19 кв м; гараж № НОМЕР_2 , В-1 загальною площею 832,8 кв м; будинок механізаторів (їдальня) № 36, А-1 загальною площею 162,5 кв м; зерносклад № 26, В-1 загальною площею 1235,7 кв м; зерносховище № 28, Г-1 загальною площею 2376 кв м; комору продукції № 27, Е-1 загальною площею 271,7 кв м; критий тік № НОМЕР_3 , Д-1 загальною площею 4508 кв м, майстерню № НОМЕР_4 , С-1 загальною площею 515,8 кв м; нафтобазу № НОМЕР_5 , К-1 загальною площею 13,1 кв м; овочесховище № 26, Т-1 загальною площею 621,4 кв м; пилораму № НОМЕР_6 , О-1 загальною площею 28,1 кв м; сарай з підвалом № 50, Н-1, П-1 загальною площею 128 кв м; ПТО № 57, У-1 загальною площею 140,7 кв м; склад газових балонів № 33, М-1 загальною площею 45,1 кв м; будівлю КЗС № 49, Л-1 загальною площею 230,2 кв м; столярню гаражу № 34, Ф-1 загальною площею 61,1 кв м; баню-склад № 45, Х-1 загальною площею 104,1 кв м;

рішення № 14 від 10 квітня 2012 року виконавчого комітету Іванівської сільської ради «Про оформлення права власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 2475,7 кв м; корівник № 17, Б-1 загальною площею 2448,9 кв м; корівник № 18, В-1 загальною площею 1655,2 кв м; пункт штучного запліднення № 20, Ж-1 загальною площею 56,6 кв м; будинок тваринників № НОМЕР_7 , Д-1 загальною площею 62,5 кв м.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 22 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3920,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду  ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантагро» подали апеляційні скарги, в яких ОСОБА_1 просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантагро» просив рішення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3920,00 грн та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 499,98 грн; стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені витрати на правову (правничу) допомогу адвоката під час апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не врахував, що оспорювані рішення прийняті на підставі рішення Комісії з організації вирішення майнових прав про виділення майна в натурі Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» з основних засобів, оформленого протоколом № 1 від 29 лютого 2012 року, а не зборів співвласників, що суперечить Порядку № 62. Вважав висновок суду у справі № 617/1956/13-ц правовою кваліфікацією спірних правовідносин, актом застосування норм матеріального права, який не може розглядатися іншими судами як преюдиціальний факт, у зв`язку з чим потребує окремого доведення. Крім того, судом при ухваленні цього рішення не надавалась будь-яка оцінка законності передачі всіх повноважень з виділу майна в натурі Комісії. Зазначив, що оскільки оскаржувані рішення прийняті з порушенням встановленого порядку, його права та інтереси, як співвласника пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства порушені такими рішеннями сільської ради, і жодним чином не залежить від того, чи звертався він до загальних зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства або комісії щодо отримання права власності на спірні нежитлові будівлі.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» мотивована тим, що адвокатське бюро, яке надавало йому послуги знаходиться у м. Харкові, а розгляд справи здійснювався у м. Вовчанськ, тому для участі у судових засіданнях та надання правничої допомоги представнику необхідно було долати відстань 77 км в один кінець, тому розмір судових витрат в 12 499,98 грн є обгрунтованим. Зазначив, що позивачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суду першої інстанції. Також, надав клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та вказав, що під час підготування апеляційної скарги товариством фактично понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 2400,00 грн, а вартість наданих послуг з правничої допомоги та тих, що буде надано в майбутньому розраховується з вартості однієї години наданих послуг, яка становить 800,00 грн, що є загальновідомим фактом.

17 вересня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що ще у 2014 році було встановлено відсутність порушених прав позивача та відсутність порушень в діях комісії з організації вирішення майнових питань колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса, реорганізованого в СБК «Мрія». Вважав, що рішення виконкому, які є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, вичерпали свою дію внаслідок їх виконання, у зв`язку з чим їх подальше скасування не породжує жодних правових наслідків для власника майна, оскільки у останнього вже виникло право власності на майно й це право ґрунтується на чинних правовстановлюючих документах. 

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1  необхідно залишити без задоволення; апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» – задовольнити, рішення суду – змінити.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що права  ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду, не порушено. Однак, не погоджується з висновком суду в частині визначеного судом розміру судових витрат на правничу допомогу, стягнутих з ОСОБА_1 на користь товариства, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що як вбачається з свідоцтва НОМЕР_8 про право власності та майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 10 вересня 2012 року ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса, реорганізованого в СБК «Мрія» с. Іванівка відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 11 травня 2001 року. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 11 травня 2001 року становила 2 558 861,15 грн, частка ОСОБА_1 визначена в розмірі 148 833,00 грн, або 5,8%.

Із свідоцтва НОМЕР_9 про право власності та майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 21 червня 2012 року вбачається, що ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса, реорганізованого в СБК «Мрія» с. Іванівка відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 11 травня 2001 року. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 11 травня 2001 року становила 2 558 861,15 грн, частка ОСОБА_1 визначена в розмірі 45 422,00 грн, або 1,775%.

Як вбачається з свідоцтва про право власності та майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 12 січня 2012 року, ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса, реорганізованого в СБК «Мрія» с. Іванівка, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 11 травня 2001 року. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 11 травня 2001 року становила 2 558 861,15 грн, частка ОСОБА_1 визначена в розмірі 22 932,00 грн, або 0,896%.

Із свідоцтва НОМЕР_10 про право власності та майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 06 січня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса, реорганізованого в СБК «Мрія» с. Іванівка, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 11 травня 2001 року. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 11 травня 2001 року становила 2 558 861,15 грн, частка ОСОБА_1 визначена в розмірі 7 182,00 грн, або 0,281% (а.с.5-6 том 1, а.с.216-217 том 2).

Як вбачається з протоколу № 1 засідання Комісії, 29 лютого 2012 року вирішено виділити майно в натурі Товариству з обмеженою відповідальністю «Сантагро» з основних засобів співвласників (а.с.7-15 том 1).

Рішенням Виконавчого комітету Іванівської сільської ради Вовчанського району Харківської області № 13 від 10 квітня 2012 року «Про оформлення права власності на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 », розглянувши заяву директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» про оформлення права власності на нежитлові будівлі (додаток № 1), розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва НОМЕР_11 про право власності на майновий пай, протоколу № 1 засідання комісії з організації вирішення майнових питань від 29 лютого 2012 року та пункту 6.1-а Тимчасового положення «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», вирішено оформити право власності на нежитлові будівлі (додаток № 1), розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Сантагро».

Із додатку № 1 переліку нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що до переліку увійшли наступні нежитлові будівлі, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Сантагро»: автогараж № НОМЕР_1 загальною площею 1243, кв м; паливна будка № НОМЕР_12 загальною площею 6,1 кв м; вагова будка 37 загальною площею 17,8 кв м; вагова будка № 38 загальною площею 19 кв м; гараж № НОМЕР_2 загальною площею 832,8 кв м; будинок механізаторів (їдальня) № 36 загальною площею 162,5 кв м; зерносклад № 26 загальною площею 1235,7 кв м; зерносховище № 28 загальною площею 2376 кв м; комора продукції № НОМЕР_13 загальною площею 271,7 кв м; критий тік № НОМЕР_3 загальною площею 4508 кв м, майстерня № 10 загальною площею 515,8 кв м; нафтобаза № 32 загальною площею 13,1 кв м; овочесховище № 26 загальною площею 621,4 кв м; пилорама № НОМЕР_6 загальною площею 28,1 кв м; сарай з підвалом № 50 загальною площею 60,2 кв м; ПТО № 57 загальною площею 140,7 кв м; склад газових балонів № НОМЕР_12 загальною площею 45,1 кв м; споруда КЗС № 49 загальною площею 230,2 кв м; столярня гаражу № НОМЕР_14 загальною площею 61,1 кв м; баня-склад № 45 загальною площею 104,1 кв м (а.с.16, 17 том 1, а.с.204 том 2).

Рішенням Виконавчого комітету Іванівської сільської ради Вовчанського району Харківської області № 14 від 10 квітня 2012 року «Про оформлення права власності на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 », розглянувши заяву директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» про оформлення права власності на нежитлові будівлі, на підставі свідоцтва НОМЕР_11 про право власності на майновий пай, протоколу № 1 засідання комісії з організації вирішення майнових питань від 29 лютого 2012року та пункту 6.1-а Тимчасового положення «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», вирішено оформити право власності на нежитлові будівлі: корівник № НОМЕР_15 загальною площею 2475,7 кв м, корівник № НОМЕР_16 загальною площею 2448,9 кв м, корівник № 18 загальною площею 1655,2 кв м, будинок тваринників № НОМЕР_7 загальною площею 62,5 кв м, пункт штучного запліднення № 20 загальною площею 56,6 кв м, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Сантагро» (а.с.18 том 1, а.с.205 том 2).

Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 квітня 2012 року на підставі рішення № 13 від 10 квітня 2012 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантагро» зареєстровано право власності на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 1243, кв м; паливна будка № 33 загальною площею 6,1 кв м; вагова будка 37 загальною площею 17,8 кв м; вагова будка № 38 загальною площею 19 кв м; гараж № НОМЕР_2 загальною площею 832,8 кв м; будинок механізаторів (їдальня) № 36 загальною площею 162,5 кв м; зерносклад № 26 загальною площею 1235,7 кв м; зерносховище № 28 загальною площею 2376 кв м; комора продукції № 27 загальною площею 271,7 кв м; критий тік № НОМЕР_3 загальною площею 4508 кв м, майстерня № 10 загальною площею 515,8 кв м; нафтобаза № 32 загальною площею 13,1 кв м; овочесховище № 26 загальною площею 621,4 кв м; пилорама № 64 загальною площею 28,1 кв м; сарай з підвалом № 50 загальною площею 60,2 кв м; ПТО № 57 загальною площею 140,7 кв м; склад газових балонів № 33 загальною площею 45,1 кв м; споруда КЗС № 49 загальною площею 230,2 кв м; столярня гаражу № 34 загальною площею 61,1 кв м; баня-склад № 45 загальною площею 104,1 кв м (а.с.19 том 1, а.с.215 том 2).

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 квітня 2012 року вбачається, що на підставі рішення № 14 від 10 квітня 2012 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантагро» зареєстровано право власності на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_5 загальною площею 2475,7 кв м, корівник № НОМЕР_16 загальною площею 2448,9 кв м, корівник № НОМЕР_17 загальною площею 1655,2 кв м, будинок тваринників № НОМЕР_7 загальною площею 62,5 кв м, пункт штучного запліднення № 20 загальною площею 56,6 кв м (а.с.20 том 1, а.с.214 том 2).

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 04 вересня 2014 року у справі № 617/1956/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до комісії з організації вирішення майнових питань колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса, реорганізованого в СБК «Мрія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро», третя особа: Іванівська сільська рада Вовчанського району Харківської області про поновлення порушеного права, визнання недійсним договору оренди майнових сертифікатів, визнання недійсними рішень, зобов`язання виділити в натурі майнові сертифікати та визнання недійсними свідоцтв, позов ОСОБА_1 – залишено без задоволення. Судові рішення є чинними.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Карла Маркса був реорганізований на підставі рішення загальних зборів 10 лютого 2000 року в СБК «Мрія», та загальними зборами від 03 вересня 2007 року правонаступником СБК «Мрія» стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантагро».

25 березня 2001 року відповідно до Протоколу загальних зборів співвласників № 3 створено та затверджено склад Комісії, Положення про Комісію.

Як вбачається з Положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, затвердженого загальними зборами співвласників колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса від 25 березня 2001 року, Комісія створена з метою забезпечення захисту прав на майновий фонд майна членів колективного сільськогосподарського підприємства та діяльність Комісії припиняється за рішенням зборів співвласників.

Із протоколу загальних зборів співвласників колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса № 7 від 27 лютого 2005 року вбачається, що співвласниками передані всі повноваження з виділу майна в натурі Комісії. 

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до змісту статей 7, 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції з господарського управління колективним майном.

За загальним правилом право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (частина перша статті 358 ЦК України).

Таким чином, оскільки майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, а тому його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден з співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 08 квітня 2019 року у справі № 132/2483/16-ц (провадження № 61-4128св19) та у постанові від 18 грудня 2019 року в справі № 131/475/16-ц (провадження № 61-37867св18).

Статтею 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватись відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Положеннями пунктів 8, 9, 15 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, передбачено, що кожен із співвласників має право отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд.

Виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акту приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (далі - свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Матеріали справи свідчать про те, що  ОСОБА_1 не звертався із заявою про виділення майна в натурі на підставі майнових сертифікатів, серія ХА № 024366 на суму 45 422,00 грн, серія ХА № 124191 на суму 22 932,00 грн, серія ХА 024368 на суму 148 833,00 грн, серія ХА № 024376 на суму 7182,00 грн, виданих Іванівською сільською радою, та йому було б виділено таке майно в натурі. Долучені до матеріалів справи свідоцтва про право власності на майновий пай, видані ОСОБА_1 , не містять відповідних відміток про виділення йому в натурі будь-якого майна.

Таким чином, ОСОБА_1 не передавалось та не виділялось в натурі ані майно за оспорюваними рішеннями, ані будь-якого іншого майна пайового фонду реорганізованого СБК «Мрія».

Посилання ОСОБА_1 на те, що оспорювані рішення прийняті на підставі рішення Комісії з організації вирішення майнових прав про виділення майна в натурі Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» з основних засобів, оформленого протоколом № 1 від 29 лютого 2012 року, а не зборів співвласників, що суперечить Порядку № 62, колегія суддів відхиляє, оскільки судовими рішеннями у справі № 617/1956/13-ц встановлено, що згідно протоколу загальних зборів співвласників колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса № 7 від 27 лютого 2005 року, співвласниками передані всі повноваження з виділу майна в натурі Комісії. Збори Комісії від 29 лютого 2012 року про виділення майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» були правомочні, з присутністю на засіданні Комісії більш ніж 2/3 складу, що відповідає Положенню про комісію з організації майнових питань, наданими загальними зборами 27 лютого 2005 року. 

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертої статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановивши обставини справи, врахувавши преюдиційні судові рішення у справі № 617/1956/13-ц, взявши до уваги та оцінивши всі надані сторонами докази суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів порушення своїх прав рішеннями виконавчого комітету Іванівської сільської ради № 13 від 10 квітня 2012 року «Про оформлення права власності на нежитлові будівлі» та № 14 від 10 квітня 2012 року «Про оформлення права власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_3 ».

Пунктом 1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (чинного на час виникнення спірних правовідносин, діяло до 14 грудня 2012 року) (далі - Положення) передбачено, що державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів особи, що звернулася до БТІ.

Видача свідоцтва про право власності передбачена пунктом 6 Положення, що регулює оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, яке здійснюється місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, державними органами приватизації, Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об`єкти. При цьому БТІ можуть лише за дорученням вказаних органів проводити підготовку документів для видачі свідоцтв.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належали повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку, зокрема, управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Доказів того, що свідоцтва про право власності видано товариству неправомірно, матеріали справи не містять.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції врахувавши вказані норми матеріального права, встановивши правильність рішень виконавчого комітету, на підставі яких Товариству з обмеженою відповідальністю «Сантагро» видані свідоцтва про право власності, виходив з належних та достатніх доказів правомірності набуття товариством права власності на майно Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса та його правонаступника СБК «Мрія».

Що стосується доводів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро», колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин 1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 

Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

13 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантагро» та Адвокатським бюро «Дмитра Циплицького» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с.158-161 том 2).

Матеріали справи також містять копії ордерів, серія ХВ № 1309000705 від 13 травня 2019 року, серія ХВ № 1309000754 від 18 липня 2019 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2179 від 17 січня 2018 року серія ХВ № 000476.

З копії актів прийому-передачі вбачається, що адвокатом надані такі послуги: 18 липня 2019 року - представництво інтересів у Вовчанському районному суді Харківської області під час розгляду справи № 617/1374/17 тривалістю 150 хвилин, ставка 1 година – 800,00 грн вартістю 2000,00 грн; підготування заяви про застосування строку позовної давності по справі № 617/1374/17 тривалістю 90 хвилин, вартістю 1200,00 грн, 30 липня 2019 року - придбання паливно-мастильних матеріалів: придбання палива 499,98 грн; 24 вересня 2019 року - представництво інтересів у Вовчанському районному суді Харківської області під час розгляду справи № 617/1374/17 тривалістю 60 хвилин, вартістю 800,00 грн, 24 вересня 2019 року - придбання паливно-мастильних матеріалів 600,00 грн; 28 листопада 2019 року - підготування додаткових пояснень щодо неналежного способу захисту порушених прав тривалістю 120 хвилин, вартістю 1600,00 грн, 04 грудня 2019 року - представництво інтересів у Вовчанському районному суді Харківської області під час розгляду справи № 617/1374/17 тривалістю 120 хвилин, вартістю 1600,00 грн, 04 грудня 2019 року - придбання паливно-мастильних матеріалів 600,00 грн; 05 лютого 2020 року представництво інтересів у Вовчанському районному суді Харківської області під час судового засідання по справі № 617/1374/17 тривалістю 90 хвилин, вартістю 1200,00 грн, 05 лютого 2020 року - придбання паливно-мастильних матеріалів 600,00 грн; 28 жовтня 2019 року представництво інтересів Вовчанському районному суді Харківської області під час судового засідання по справі № 617/1374/17 тривалістю 90 хвилин, вартістю 1200,00 грн, 24 березня 2020 року - придбання паливно-мастильних матеріалів 600,00 грн. Також, матеріали справи містять відповідні копії рахунків.

З копії виписки за 01 червня 2019 року по 20 березня 2020 року вбачається, що на рахунок Адвокатського бюро «Дмитра Циплицького» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» зараховано грошові кошти за юридичні послуги всього в розмірі 12 499,98 грн.

В суді апеляційної інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» пояснив, що придбання паливно-мастильних матеріалів пов`язано з розглядом цієї справи. Адвокатське бюро знаходиться в місті Харкові, а суд першої інстанції – в місті Вовчанську Харківської області на відстані 77 км. Оскільки справа була складною, представник товариства особисто приймав участь в її розгляді. Ані ОСОБА_1 , ані його представниця не заявляли клопотання щодо зменшення судових витрат.

Виходячи з того, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, а також того, що ОСОБА_1 та його представниця в суді першої інстанції не заявляла про зменшення витрат на правничу допомогу, про що вона підтвердила в суді апеляційної інстанції, судова колегія вважає, що вимоги товариства щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства 12 499,98 грн витрат на правничу допомогу, надану в суді першої інстанції, є доведеними. У зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з задоволенням вимоги щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Що стосується вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, що він поніс під час апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з наступного.

Разом з апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантагро» подав копію рахунку та копію акту прийому-передачі, з якого вбачається, що адвокатом було надані наступні послуги: 15 вересня 2020 року - підготування, формування та подання до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 22 липня 2020 року по справі № 617/1374/17 в частині визначення розміру витрат товариства на професійну правничу допомогу, стягнутих з ОСОБА_1 тривалістю 180 хвилин, вартістю 2400,00 грн; підготування, формування, направлення учасникам та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 22 липня 2020 року по справі № 617/1374/17 тривалістю 180 хвилин, вартістю 2400,00 грн.

В суді апеляційної інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» підтримав своє клопотання.

В свою чергу представниця ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції просила зменшити ці витрати до 2000,00 грн.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (підготування та формування апеляційної скарги, складання та оформлення відзиву на апеляційну скаргу), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву на апеляційну скаргу та значимості таких дій у справі, заявленого клопотання представниці ОСОБА_1 щодо зменшення цих витрат колегія суддів вважає, що зазначений адвокатом в акті прийому-передачі послуг час, витрачений на надання відповідних юридичних послуг, не відповідає їхній складності, тому розмір оплати за надання таких послуг безпідставно завищено, у зв`язку з чим дійшла висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» – задовольнити.
Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 22 липня 2020 року – змінити, скасувавши його в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» 3920,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» 12 499,98 грн витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції.
В іншій частині рішення суду – залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 А.В. Котелевець

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 15 грудня 2020 року.