КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/60910/19-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10429/2020

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
23 вересня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року у складі судді Волкової С.Я.,
у справі за позовом суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, - 
В С Т А Н О В И В :
 
У листопаді 2019 року суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 (далі - СПД ФО) звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року позов СПД ФО  ОСОБА_1 залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвели до постановлення помилкової ухвали, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Печерського районного суду          м. Києва.
В обґрунтування апеляційної скарги, за змістом, посилалась на те, що судом першої інстанції штучно створюються перешкоди позивачу до правосуддя.
Не погоджується з висновками суду, щодо залишення без розгляду позовної заяви підписаної адвокатом Чорним Є.О., з підстав відсутності у нього повноважень на представництво інтересів СПД ФО ОСОБА_1 , оскільки договір, укладався з нею, як фізичною особою, а не СПД,  а також, з підстав відсутності в ордері адвоката Чорного Є.О.  інформації про обмеження правомочності адвоката.
Вказала, що значні вище підстави є незаконними, оскільки правовий статус СПД не впливає на правомочності фізичної особи та не обмежує їх, а відсутність у ордері інформації  про обмеження правомочності адвоката, не дають підстав для залишення позову без розгляду, оскільки жоден нормативно-правовий акт не покладає на адвоката такого обов`язку,  тому судом безпідставно визнано представника ОСОБА_1 , таким, що підписав позов без належних на те повноважень.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та її представника адвоката Чорного Є.О., які просили апеляційну скаргу задовольнити,  представників ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи адвокатом Чорним Є.О. подано від імені ОСОБА_5 позовну заяву, в якій позивачка зазначена, як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа.
На підтвердження повноважень представника Чорного Є.О. до суду було надано оригінал договору на надання юридичних послуг та представництво інтересів № 07/21 від 03.09.2019 року, копію ордеру № 392729 від 09.09.2019 року на представництво інтересів ОСОБА_1 , а також  копію свідоцтва  про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2887/10 від 30.10.2003 року (т. 1 а.с. 45-46).
Ухвалою Печерського районного суду від 20.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними  у справі матеріалами (т.1 а.с. 48-49).
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2020 року позов СПД ФО  ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Як на підстави залишення без розгляду позовної заяви СПД ФО ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що адвокатом Чорним Є.О. позов підписаний за відсутності підстав у нього повноважень на представництво інтересів СПД ФО ОСОБА_1 , оскільки договір, укладався з фізичною особою, а не СПД,  а також з підстав відсутності в ордері адвоката Чорного Є.О. обов`язкових реквізитів, зокрема не зазначена інформація про обмеження правомочності адвоката.
Також, зазначено, що зордеру, який надав адвокат Чорний Є.О у графі «прізвище, ім`я, по-батькові або найменування особи, якій надається правова допомога» зазначено: « ОСОБА_1 », втім зазначена особа не є позивачем у справі, від якої подано позов, а саме СПД ФО ОСОБА_1 .
Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду, виходячи з наступного.
За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.
У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
Зі змісту позовної заяви убачається, що ОСОБА_1 саме як фізична особа, а не фізична особа - підприємець, звернувся до суду за захистом своїх цивільних прав про стягнення грошових коштів, в якості оплати оренди квартири.
Тобто  позивачем заявлено позов саме як фізичною особою, власником житлового 
приміщення до відповідача як суб`єкта деліктних зобов`язань.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення без розгляду позову з цих підстав, оскільки фізична особа не позбавлена права звертатись до суду за захистом своїх прав в статусі суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи.
А тому не можна вважати, що позов підписаний адвокатом Чорним Є.О. в інтересах ОСОБА_1 , як фізичної особи, без належних на це повноважень.
Що стосується відсутності в ордері адвоката Чорного Є.О. обов`язкових реквізитів, зокрема не зазначена інформація про обмеження правомочності адвоката, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.
 Вбачається, що жоден нормативно-правовий акт не покладає на адвоката обов`язок вказувати на звороті ордера (його копії) інформацію про відсутність обмежень правомочностей адвоката. 
Відповідно до ст. ст. 64 ЦПК, обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.
Згідно з п.п.12.8 п.12 Положення про ордер  на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року № 41, ордер має містити інформацію про обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором  про надання правничої (правової) допомоги.
  Зі змісту наведеного  убачається обов`язок адвоката чи керівника адвокатського об`єднання  зазначати у ордері про наявність обмежень повноважень, а не про їх відсутність. Отже, адвокат не зобов`язаний вказувати на звороті ордера про відсутність обмежень його правомочностей як представника.
Отже, документами, які підтверджують повноваження адвоката  на представництво в суді є ордер або довіреність, у зв`язку з чим визнання цих документів недостатніми для підтвердження повноважень у  суді є необґрунтованим.
У відповідності до положень п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175,177 цього Кодексу та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.
Разом з тим, районний суд, у випадку необхідності, не вживав заходів, визначених положеннями  ч.1 ст.185 ЦПК України, не рекомендував усунути недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим колегія суддів визнає передчасними висновки районного суду про наявність підстав до залишення позову без розгляду.
Крім того,  колегія суддів враховує і ту обставину, що  подана по справі позовна заява уже була предметом дослідження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на  ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2019 року про відкриття провадження у справі.
Відповідно до справи, в суді апеляційної інстанції брали участь  позивач та її представник Чорний Є.О. , повноваження якого під час розгляду справи були визнанні законними.
 Зі справи убачається, що ОСОБА_1 не заперечувала проти дій представника й вважала їх вчиненими у відповідності до наданих йому повноважень.
Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст. 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.
У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Ураховуючи наведені обставини та положення законодавства, колегія суддів вважає, що залишення без розгляду позовної заяви є помилковим та передчасним.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує  на  те, що  "при  застосуванні  процедурних правил,  національні  суди  повинні  уникати як  надмірного  формалізму, який  буде  впливати на  справедливість  процедури,  так і зайвої гнучкості,  яка призведе  до   нівелювання  процедурних вимог, встановлених   законом  (рішення  у справах: "  Walchli v. France" від 26  липня  2007 року, "ТОВ  "Фріда" проти  України"  від 08 грудня  2016 року).  
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала про залишення без розгляду позову підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року скасувати,  а справу направити до того ж суду для продовження розгляду.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                               
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                        
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 30 вересня 2020  року.

Суддя-доповідач:   
 
Судді: