Кропивницький апеляційний суд 

Справа № 33/4809/416/20                              Головуючий у суді І інстанції: Антипова І.Л.
Категорія: ст. 44-3 КУпАП                 Доповідач в суді ІІ - інстанції: Бондарчук Р.А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 року. Суддя судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду                                                Бондарчук Р.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу  ОСОБА_1   на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає по АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 
ст. 44-3Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень.
Згідно постанови суду 13.10.2020 о 09 год. 54 хв. ОСОБА_1 по проспекту Університетському, 2/5 у м. Кропивницькому, виконуючи на транспортному засобі «БАЗ 2215 СПГ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 регулярне пасажирське перевезення на міському автобусному маршруті №5 у режимі маршрутного таксі у кількості 16 пасажирів, яка одночасно перевищувала кількість місць для сидіння, визначених у реєстраційних документах (15 чоловік з водієм, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу), чим порушив підпункт 2 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року прийнятої відповідно до вимог ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову районного суду та постановити нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративної правопорушення.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що протокол, за наявності для цього підстав, мав бути складений на керівника ПП «Укравтоінвест» (або на іншу уповноважену особу цього підприємства-перевізника), як на посадову особу.
Саме відповідна уповноважена особа ПП «Укравтоінвест» як мого роботодавця повинна була перед виїздом на маршрут довести до мого відома положення Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 і зокрема підпункту 4 пункту 2 даної постанови, чого зроблено не було. Крім того, він працював на маршруті лише другий день і про введення обмежень на здійснення перевезень на маршруті його роботодавець не повідомляв, а про обмеження дізнався безпосередньо на місці події від працівників Патрульної поліції України.
Крім того, суддя при винесенні оскаржуваної постанови не обґрунтувала належним чином неможливість застосування у даній справі положень ст. 22 КпАП України, що встановлює малозначність діяння.
В даному випадку така можливість у судді об`єктивно існувала, оскільки від його дій не настало жодних негативних наслідків. Більш того, жодних негативних наслідків для здоров`я громадян (а саме з метою боротьби з такими наслідками до КпАП України введено статтю 443) і не могло настати, оскільки, як чітко видно на наявних у справі відеозаписах з бодикамер обох працівників Патрульної поліції України, всі пасажири в салоні керованого мною маршрутного таксі були у масках, а тому не могли наражати на небезпеку один одного.
Крім того, в салоні знаходився всього лише один зайвий пасажир, а йому з водійського місця дуже важко і незручно проконтролювати чисельність пасажирів у салоні. До того ж ні всі зайві пасажири хочуть добровільно залишати салон автобуса, а застосовувати з свого боку фізичну силу він не міг бо це теж протизаконно.
Отже, прямого умислу на перевезення зайвих пасажирів взагалі не було, а тому в діях відсутня суб`єктивна сторона інкримінованого адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в апеляції, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову судді суду першої інстанції скасувати, з таких підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно з вимогами ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції під час розгляду справи стосовно  ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП не дотримався, через що постанова суду підлягає скасуванню в цій частині, виходячи з такого.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи підлягає особа адміністративній відповідальності за інкриміноване їй адміністративне правопорушення, тобто перевірити правильність кваліфікації її дій.
Склад адміністративного правопорушення – це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Відповідно положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17.03.2020 року внесені зміни до КУпАП, який доповнено ст.44-3, наступного змісту: «Порушення правил щодо карантину людей. Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб – від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».
Підпункт 2 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року вказано, що на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено “зелений” рівень епідемічної небезпеки, забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та контроль використання засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення.
Із аналізу вказаних нормативно-правових актів, встановлено, що дійсно у зв`язку з введенням в Україні карантину з метою запобігання поширенню коронавірусу СOVID-19 було прийнято обмеження, у тому числі, здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

На підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, працівниками поліції до суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 112033 від 13.10.2020 (а.с.1) та відеозапис події (а.с.2).
Як вбачається з відеозапису події працівники поліції під`їхали на зупинку громадського транспорту на якій вже стояв міський автобус з написом маршрут №5. 
Також з відеозапису вбачається, що в міський автобус з написом маршрут №5 заходять люди, одразу ж за ними заходять працівники поліції та починають спілкуватись з водієм з приводу того, що він перевозить людей більше ніж дозволено та просять його проїхати у кінець маршруту для складання адміністративних матеріалів. 
Відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» та постанови КМУ «Про Правила дорожнього руху» перевезення пасажирів у режимі маршрутного таксі - перевезення пасажирів на міському чи приміському автобусному маршруті загального користування за розкладом руху, в якому визначається час відправлення автобусів з початкового та кінцевого пунктів маршруту з висадкою і посадкою пасажирів чи громадян на їхню вимогу на шляху прямування автобуса в місцях, де це не заборонено правилами дорожнього руху.

Отже, перевезення пасажирів у режимі маршрутного таксі включає безпосередньо рух транспортного засобу по відповідному маршруту, тобто шлях проходження транспортним засобом між початковим та кінцевим пунктами з визначеними місцями на дорозі для посадки (висадки) пасажирів.
Таким чином в матеріалів справи відсутні докази того, що ОСОБА_1  13.10.2020 о 09 год. 54 хв.здійснював перевозку пасажирів у кількості, що перевищувала кількість місць для сидіння. 
Необхідно зазначити про те, що люди, які зайшли в міський автобус на автобусній зупинці у кількості, що перевищує кількість місць для сидіння саме по собі не є порушенням підпункт 2 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України №641.
У разі находження в транспортному засобі більше пасажирів ніж це дозволено, водій самостійно вирішує конфлікт між пасажирами з приводу того хто саме з них їде, а кому треба покинути транспортний засіб.
В той же час водій не мав змоги вирішити питання з зайвим пасажиром, щодо залишення транспортного засобу, оскільки відразу за пасажиром зайшли працівники поліції та почали складати протокол, не давши водію належним чином відреагувати на встановлені законодавством обмеження, а саме порушення кількості пасажирів, що підлягають перевезенню.

Окремої уваги заслуговує також відсутність у наданих суду доказах посилань на порушення вимог чинних нормативно-правових актів водієм транспортного засобу ОСОБА_1 , оскільки працівники поліції здійснили перевірку передчасно. Саме лише посилання на здійснення працівниками поліції контролю за додержанням виконання постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року, не визначає правомірність огляду транспортного засобу в період карантину (без наявності міжвідомчих актів чи рішень, які б надавали їм таке право) за відсутності доказів можливості врегулювання та водієм правил перевезення та наявної кількості пасажирів, або допущення його водієм інших порушень ПДР України.

Склад адміністративного правопорушення передбачає наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак. Відсутність хоча б однієї ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому. За таких обставин, відомості зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги передбачені підпункт 2 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року не знайшли свого підтвердження належними доказами.
Отже, викладена в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП № 112033 від 13.10.2020 оцінка правопорушення не відповідає дійсним обставинам справи, що встановлені в судовому засіданні суду першої інстанції та спростовується відеозаписом наявним в матеріалах справи.
Таким чином, враховуючи вищезазначене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутні об`єктивні ознаки за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, передбаченим ст.44-3 КУпАП, оскільки матеріалами справи не міться доказів перевезення ОСОБА_1 пасажирів  в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, а лише свідчить про те, що на зупинці громадського транспорту 13.10.2020 о 09 год. 54 хв. в міський автобусний маршрут №5 зайшло більше людей ніж місць для сидіння, що не є порушенням відповідно до постанови КМУ №641 від 22.07.2020. 
Наведені факти свідчать про неналежність доказів у справі, які не тільки не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно обставин вчинення особою діяння, що ставиться їй у провину, але і оформлені у такий спосіб, який викликає сумніви щодо об`єктивності і повноти дій уповноваженої посадової особи під час складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, які могли нести формальний характер з метою притягнення водія до адміністративної відповідальності.
Враховуючи положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ст.44-3 КУпАП, суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.
При цьому, суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, враховуючи викладене вище, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку про відсутність поставленого у вину працівником патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі не містять всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідно закрити відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядку ст.40-1 КУпАП, стягненню не підлягає.
За таких підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, -
П О С Т А Н О В И В: 
     
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити. 
       Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2020 року про притягнення  ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП – скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду                                           Р.А. Бондарчук