ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8289/20 Справа № 181/1623/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юр`єв О. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», 
на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» та товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», про визнання кредитного договору недійсним, та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
ВСТАНОВИЛА: 

        ОСОБА_1 у грудні 2019 року звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (далі — ТОВ «ФІНФОРС»), в якому просила визнати недійсним кредитний договір №657904-А від 20 вересня 2019 року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» (далі — ТОВ «СС ЛОУН»).
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на прикінці вересня 2019 року на її мобільний телефон почали надходити дзвінки від ТОВ «СС Лоун», з яких вона дізналася про те що нею, нібито, укладено кредитний договір з останнім, та їй необхідно погасити борг, але суму заборгованості не вказали. Кредитний договір вона не підписувала, про всі істотні умови, визначені законодавством їй не відомо, а сам договір позики взагалі був відсутній на момент листа звернення. Вона звернулася із запитом до керівника ТОВ «СС Лоун» про надання їй екземпляру кредитного договору, який вона, нібито, уклала з відповідачем з наданням Договору позики та розрахунку заборгованості станом на 01.11.2019 року по кожній істотній умові. Однак, ані договору позики (чи кредиту), ані розрахунку на її запит не надали. Своїм листом відповідач повідомив, що ТОВ «СС Лоун» уклало договір факторингу з ТОВ «ФІНФОРС» згідно з яким відбулося відступлення права грошової вимоги за її договором №657904-А від 20.09.2019 року на загальну суму заборгованості станом на 20.11.2019 року – 14829 гривень. Тобто наразі нібито існує договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за №657904-А датований 20 вересня 2019 року в якому зазначено ніби-то сторонами її та відповідача – ТОВ «СС ЛОУН». Виходячи з листа ТОВ «СС ЛОУН» даний договір має усі ознаки договору фінансового кредиту.
       У лютому 2020 року ТОВ «ФІНФОРС» звернулося до суду з зустрічними позовними вимогами до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       Зустрічний позов мотивовано тим, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у визначеному договором розмірі зі сплатою відсотків та визначено кінцевий строк повернення. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
       Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , зустрічні позовні вимоги позовні вимоги ТОВ «ФІНФОРС» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованість за договором про споживчий кредит №657905-А від 20 вересня 2019 року у розмірі 8 871 грн., із яких: 6 000 грн. - сума основного зобов`язання (сума кредиту); 2 871 грн. - проценти за користування кредитом. Вирішено питання щодо судових витрат.
       Не погоджуючись з вказаним рішенням ТОВ «ФІНФОРС», подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволені позову товариства скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог кредитора в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було враховано положення пункту 5.4 кредитного договору. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис».
       Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
       Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
       Згідно статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичнини та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
       Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
       Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
       Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
       Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
       Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
       Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор — алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
       Судом встановлено, що 20 вересня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №657904-А, згідно якого ТОВ «СС Лоун» надало позичальнику кредит в сумі 6 000,00 гривень, строком на 29 календарних днів, що підтверджується п.п. 1.2. та 2.1. зазначеного договору.
       Відповідно до п.3.2. кредитного договору, кредит надається у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на платіжну картку позивача.
       Надання кредиту було здійснено за допомогою сервісу ТОВ «Платежі онлайн» (Platon), яке співпрацює з ТОВ « СС Лоун» на підставі договору доручення №ФБ 309/05 від 25 травня 2016 року, шляхом перерахування коштів на платіжну картку ОСОБА_1 , що підтверджується дослідженими у судовому засіданні документами, а саме: витягом з реєстру виданих кредитів від 14 січня 2020 року, здійснених за допомогою сервісу Platon, через технологічного партнера ТОВ «Платежі онлайн»; витягом з кредитного рахунку (Credit order) №26898-50199-04337 від 20 вересня 2019 року; оборотами рахунку 376 «Розрахунки за виданими кредитами» за період з 20 вересня 2019 року по 14 січня 2020 року за Договором №657904-А від 20 вересня 2019 року станом на 14 січня 2020 року; інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» №62/01 від 16 січня 2020 року.
       Кредитний договір укладено на підставі примірного договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та Правил надання споживчих кредитів ТОВ «СС Лоун», затверджених наказом директора ТОВ «СС Лоун» від 27 червня 2019 року №2706-1.
       ТОВ «СС Лоун» повністю виконав свої зобов`язання щодо надання позивачу кредитних коштів та за допомогою сервісу ТОВ «Платежі онлайн» (Platon), яке співпрацює з ТОВ « СС Лоун» на підставі договору доручення №ФБ 309/05 від 25 травня 2016 року, перерахував кредит в сумі 6 000,00 гривень на платіжну картку ОСОБА_1 .
       Натомість ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим згідно довідки щодо заборгованості за договором про споживчий кредит від 20 вересня 2019 року №657904-А, у останньої виникла прострочена заборгованість перед ТОВ «СС Лоун» за кредитним договором зі сплати тіла кредиту та нарахованих відсотків у розмірі: 14 829 грн., із яких: 6 000 грн. - сума основного зобов`язання (сума кредиту); 5 841 грн. - проценти за користування кредитом; 2 988 грн. – штрафна санкція.
       Згідно договору факторингу №40071779-26 від 20 листопада 2019 року укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» та товариством з обмеженою відповідальністю "СС Лоун", а також реєстру прав грошових вимог до Договору факторингу, а саме Додатку №1 до Договору факторингу №40071779-26 від 20 листопада 2019 року, вбачається, що право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором в розмірі 14 829,00 гривень було відступлено ТОВ «ФІНФОРС».
       Згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №968 від 19 грудня 2017 року, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ТОВ «ФІНФОРС» є фінансовою установою.
       Відповідно до ліцензії виданої розпорядженням Національної комісієї, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28 грудня 2017 року №4666, вбачається, що ТОВ «ФІНФОРС» надано право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме надання послуг з факторингу.
       22 листопада 2019 року на адресу ОСОБА_1 , ТОВ «СС Лоун» було направлено повідомлення №2/11-1/234 від 20 листопада 2019 року про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором Факторингу на загальну суму заборгованості ОСОБА_1 , яка станом на 20 листопада 2019 року складала 14 829,00 гривень. Також в повідомленні зазначено, що всі подальші платежі необхідно буде здійснювати на користь ТОВ «ФІНФОРС» із зазначенням банківських реквізитів, що підтверджується списком групованих поштових відправлень листів рекомендованих №26987 від 22 листопада 2019 року та фіскальним чеком від 22 листопада 2019 року про оплату відправлення рекомендованих листів за списком №26987.
       Відповідно до розділу 6 Правил за користування кредитом Позичальник виплачує Товариству проценти, які зазначені в Графіку платежів, який є невід`ємною частиною Договору.
       Згідно п.2.2. кредитного договору встановлена плата за користування кредитом у вигляді процентів (надалі за текстом іменується – «процентна ставка» в усіх відмінках) є фіксованою та складає 1,65% в день.
       Згідно п.п.5.7., 5.8. кредитного договору реальна річна процентна ставка за кредитом становить 602,25%, обчислення якої було здійснено на припущенні, що Договір залишається дійсним протягом погодженого строку та що сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Відповідно до вимог чинного законодавства України загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням суми кредиту, розміру процентів за користування кредитом, за умови дотримання позичальником Графіку платежів становить 8 871,00 гривень.
       У разі виникнення у позичальника простроченої заборгованості, з першого дня прострочення позичальнику нараховується штрафна санкція у розмірі 1,66% від суми загального розміру наданого кредиту за кожний день прострочення. При цьому сумарна кількість днів нарахування штрафної санкції за договором не перевищує 30 (тридцять) днів включно. Загальний розмір штрафних санкцій, що підлягає нарахуванню позичальнику за прострочення виконання грошового зобов`язання, не може перевищувати 50 (п`ятдесят) відсотків від суми загального розміру наданого кредиту, що передбачено п.8.3 та 8.4 кредитного договору.
       Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, ТОВ «ФІНФОРС», в обґрунтування заявлених позовних вимог, посилався на те, що станом на 20 листопада 2019 року відповідач має перед ним заборгованість за договором у загальному розмірі 14 829,00 гривень, яка відповідно до довідки щодо заборгованості за договором про споживчий кредит від 20 вересня 2019 року №657904-А видана ТОВ «СС Лоун» складається з наступного: 6 000,00 гривень - сума основного зобов`язання (сума кредиту); 5 841, 00 гривень - проценти за користування кредитом, які в свою чергу складаються з: 2 871,00 – відсотки нараховані за користування кредитом за період 20 вересня 2019 року по 18 жовтня 2019 року та 2 970,00 гривень – відсотки нараховані за прострочення кредиту за період 19 жовтня 2019 року по 17 листопада 2019 року; а також 2 988, 00 гривень – штрафна санкція нарахована за період 19 жовтня 2019 року по 17 листопада 2019 року.
       При цьому, як вбачається з розрахунків заборгованості, наявних в матеріалах справи, як відсотки нараховані за прострочення кредиту у розмірі 2 970,00 гривень, так і штрафна санкція за прострочення кредиту у розмірі 2 988, 00 гривень, були нараховані ОСОБА_1 після закінчення строку дії кредитного договору, укладеного між сторонами.
Відповідно до п. 9.2 Договору, строк дії договору — з дати укладання і до останнього дня строку користування кредитом включно, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.
Згідно п.1.2 позичальнику відподач надає кредит у користування на 29 календарних днів.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За умовами договору сторони погодили нарахування відсотків у розмірі 1,8% від суми позики, але не менше ніж 20 за перший день користування позикою. 1,65 відсотків від суми позики щоденно, в межах строку зазначеного в п.1.2 договору, тобто в межах 29 днів. 
Також сторони погодили графік розрахунків до договору, яким визначено суму процентів, яка підлягає до сплата за користування позикою, у розмірі 2 871 грн. Також визначили сукупну вартість позики, яка підлягає поверненню для повного виконання зобов`язань у розмірі 8 871грн.
Відтак, у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти.
Враховуючи норми ст.1048 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такого з висновку прийшов Верховний Суд у свої постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості за основною сумою боргу та суми відсотків в межах строку кредитування.
Щодо посилання відповідача на пункт 5.4 кредитного договору колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки дія договору визначена сторонами строком користування кредиту тобто в межах 29 днів. Умови договору діють в межах дії самого договору, тому нарахування відсотків та штрафних санкцій кредитодавцем поза межами строку дії договору є таким що не грунтується на вимогах закону.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
В силу ст.367 ЦПК України рішення суду переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в межах заявлених позовних вимог банку, в іншій частині рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» – залишити без задоволення.
Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 
Судді:                                                                М.О. Макаров        
                                                                       І.Ю. Ткаченко