УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/1625/19 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С. 
Категорія 68 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Трояновської Г.С.        
суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.                        
з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,
                               
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 289/1625/19 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог - Служба у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, Радомишльський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про зміну місця проживання малолітньої дитини, припинення стягнення аліментів на дитину з батька та стягнення аліментів на дитину з матері
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Сіренко Н.С. у м. Радомишлі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив визначити місце проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1  за адресою:  АДРЕСА_1 ; припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1   на користь  ОСОБА_2  на дочку  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частини усіх її видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. 
В обґрунтування позову вказав, що з 15.05.2008 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 25.10.2013 шлюб між ними розірвано, дочку для подальшого утримання та виховання залишено з матір`ю ОСОБА_2 та стягнуто аліменти з батька дитини ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  на дочку  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Зазначав, що на даний час дитині виповнилося 11 років і вона має бажання проживати разом із батьком (позивачем). Вказав, що дбає про дитину, утримує матеріально, купує одяг, продукти харчування та сплачує аліменти. Позивач зазначив, що дитина дуже прив`язана до нього і сильно травмується морально, коли телефонує її мати - відповідач по справі, і змушує дитину повертатися до неї. Він намагався вирішити питання проживання дочки з відповідачкою, однак, остання влаштовує постійно сварки в присутності дитини, ображає непристойними словами. Позивач наполягає на визначенні місця проживання дитини саме з ним, так як це відповідатиме інтересам та бажанню дитини. Водночас зазначив, що має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, так як має стабільний дохід та не чинитиме перешкод для спілкування матері з дочкою. 
Окрім зазначеного вказав, що фактично дочка проживає разом із ним, перебуває на повному його утриманні, при цьому відповідачка отримує аліменти за рішенням суду, а тому просив суд припинити стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_2 та стягнути аліменти на його користь на утримання дитини, так як відповідачка аліменти не платить, працює, отримує щомісячно заробітну плату, інших утриманців не має.
Виходячи із наведеного, ОСОБА_1 просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2020 року позов задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.09.2013 по 24.07.2026, стягуваних на підставі рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 25.10.2013 у справі № 289/1558/13-ц (номер провадження 2/289/674/13). 
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 25.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Допущено негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 злісно ухилявся від виконання батьківського обов`язку утримувати дочку, а при спілкуванні по телефону з нею (дочкою) обманним шляхом переманював її приходити до нього і налаштовував проти матері. Приблизно в середині серпня 2018 року ОСОБА_1 став наполегливо просити дозволити частіше спілкування із дочкою та просив залишатися проживати у його квартирі, а сам почав збирати докази, що дочка постійно проживає у нього та перебуває на його утриманні. Вказує, що ОСОБА_1 працює в Київській області, його батьки похилого віку і вихованням дитини займатися нікому. Водночас зазначає, що вона також працює у м. Києві, проте з нею проживає повнолітня племінниця, яка спроможна здійснювати догляд за її дочкою.Також заперечує відомості щодо згоди і бажання дитии проживати разом із батьком, та зосереджує увагу на тому, що усі акти обстеження умов проживання складені зі слів ОСОБА_1 , а на засідання органу опіки і піклування щодо зміни місця проживання дитини її не запрошували. Вказує, що ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу того, що він несе якісь витрати на утримання дочки. ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, що справу розглянуто за її відсутності, відсутності її адвоката, органу опіки та піклування, не допитано неповнлітню ОСОБА_3 , всупереч задоволеному клопотанню про її допит, чим порушено принцип доказування. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення із неї аліментів на користь позивача, задовольнивши вимоги позивача про зміну місця проживання дитини.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказав, що він є співвласником кв. АДРЕСА_1 . Дитина проживає і хоче надалі проживати з ним. Дочка має окрему кімнату, де є місце для сну, для підготовки домашніх завдань та ігор. Його батьки зареєстровані, але в квартирі не проживають. Зазначене підтверджено актом обстеження житлово-побутових умов. 
Натомість позивачка власного житла не має. У Радомишлі проживала в орендованій кімнаті без будь-яких зручностей. На даний час виїхала із Радомишля на постійне місце проживання до Києва, де перебуває у фактичних шлюбних стосунках, а ІНФОРМАЦІЯ_5 народила дитину. Він не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю та у червні 2020 дочка поїхала до матері в Київ, проте через декільки днів подзвонила до нього з проханням повернутися додому. Він перераховував кошти на білет ОСОБА_2 , щоб дитина змогла повернутись до м. Радомишль.
       В суді апеляційної інстанції 02.09.2020 ОСОБА_2 та її представник адвокат Свінцицький Л.В. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі. Апеляційним судом було задоволено клопотання про заслуховування у судовому засіданні дочки сторін  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим оголошено перерву. Проте на наступне судове засідання ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 до апеляційного суду не з`явились, посилаючись на карантинну ізоляцію представника, в подальшому ОСОБА_2 знову просила відкласти розгляд справи, посилаючись на догляд за двомісячною дитиною і хворобою останньої, проте доказів на підтвердження зазначених обставин не надала.Окрім того, в клопотанні ОСОБА_2 зазначила, що у неї є дуже багато запинь до своєї дочки і вона хоче особисто подивитись їй в очі.
Колегією суддів відхилено клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, оскільки не встановлено поважних причин для його задоволення. 
        ОСОБА_1 та його представник адвокат Нагорна Т.І. проти доводів апеляційної скарги заперечили з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.
       Представник органу опіки та піклування Маляренко А.П. проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.        
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що з 15.05.2008 ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9, 20-21).
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 25.10.2013 шлюб між сторонами розірвано, дочку для подальшого утримання та виховання залишено з матір`ю ОСОБА_2 та стягнуто аліменти з батька дитини ОСОБА_1   на користь   ОСОБА_2  на дочку  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 20-21). 
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначив, що дочка ОСОБА_3 проживає разом із ним у АДРЕСА_1 , співвласником якої він є і там же зареєстрований, та просив визначити місце проживання доньки із ним, посилаючись на положення ч. 2 ст. 160 СК України та бажання дитини.
Як вбачається із довідок від 05.09.2018 № 02-26/547 та від 28.08.2019 № 444/02-26, виданих виконавчим комітетом Радомишльської міської ради Житомирської області на підставі актів обстеження соціального стану від 05.09.2018 та 23.08.2019 відповідно, ОСОБА_1 , 1976 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на його утриманні знаходиться дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12,13,18,19).
Довідками ПП «Житлоремсервіс-9» від 05.09.2018 за № 1007 та 23.08.2019 за № 677, підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 (а.с.14,15).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює у ТОВ «Пісківський завод скловиробів» на посаді старшого сторожа та за місцем роботи характеризується позитивно як відповідальний, працьовитий, дисциплінований працівник, користується повагою та авторитетом в колективі, за характером ОСОБА_1 - чуйна, спокійна людина, що підтверджується характеристикою від 23.09.2019 (а.с.10, 11, 16).
Орган опіки та піклування Радомишльської районної державної адміністрації від 28.11.2019 № 16 вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком гр. ОСОБА_1 , беручи до уваги побажання дитини, яка досягла 10 річного віку та з метою захисту інтересів малолітньої дитини (а.с.37).
Письмовим висновком органу опіки та піклування про зміну місця проживання від 04.03.2020 № 02-18/467 встановлено, що 20.11.2019 комісійно було проведено обстеження житлово-побутових умов та складено акт про те, що малолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , має окрему кімнату, забезпечена всім необхідним для повноцінного життя та розвитку. Батько дитини ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, стабільно отримує заробітну плату, характеризується позитивно, за висновком медичного огляду є здоровим, заборгованість по аліментам відсутня. Згідно з характеристикою від 21.11.2019, виданою директором Радомишльської ЗОШ № 5 ім. В.М. Чорновола, ОСОБА_3 має хороші розумові здібності, виховується в неповній сім`ї, на даний час проживає з татом, який цікавиться навчанням та життям дочки. 20.11.2019 працівниками служби у справах дітей Радомишльської РДА в присутності батька ОСОБА_1 з його малолітньою дочкою було проведено бесіду, в ході якої дитина повідомила, що бажає проживати з татом. Враховуючи викладені обставини та побажання дитини, яка досягла 10 річного віку, орган опіки та піклування Радомишльської РДА вважає за доцільне змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити його разом із батьком гр. ОСОБА_1 (а.с.76).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції враховуючи позицію кожної із сторін, позицію органу опіки та піклування, який надав висновок про доцільність проживання дитини з батьком, при підготовці якого було проведено бесіду із ОСОБА_3 , яка виявила бажання проживати саме із батьком, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина проживає разом з батьком, за місцем проживання дитини створені всі умови для останньої, батько виховує та утримує доньку, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, дійшов висновку визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з її батьком ОСОБА_1 , що, на думку суду, буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку.
Суд зауважив, що визначення місця проживання дитини з батьком по своїй суті не є розлученням матері з дитиною та не можна тлумачити як наявність у батька переваги перед матір`ю, оскільки ОСОБА_2 має по відношенню до дитини такі ж особисті немайнові права і обов`язки, як і ОСОБА_1 і жодним чином не втрачає прав, заснованих на спорідненості з дитиною, оскільки мати має можливість вільно спілкуватися з дочкою та не обмежена в участі у вихованні дитини. Крім того, у разі виникнення інших обставин, встановлення тісного емоційного контакту між матір`ю та дитиною, місце проживання дитини може бути згодом визначено і з матір`ю.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в цій частині, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
          Відповідно ч.4 та ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
          Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Висновок, який наданий суду першої інстанції відповідає вимогам, які  повинна здійснювати зазначена установа.
У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
           В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"  роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. 
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. 
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. 
       Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року №402/428/16-ц).
Дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заслухана в суді апеляційної інстанції. Вона надавала пояснення за відсутності обох батьків (мати не з`явилась у судове засідання, батько був видалений із залу судового засідання) та за участі представника органу опіки та піклування та представника позивача. Дитина пояснила, що вона хоче проживати з батьком, у м. Радомишлі у квартирі, де вона народилась і живе. Квартира має три кімнати, вона користується окремою кімнатою, у якій сворені належні умови для праці та відпочинку. До розлучення батьків вони утрьох проживали у цій квартирі. За місцем проживання батька вона ходить до школи, має друзів, яких знає з дитинства, а тому не бажає втрачати з ними зв`язки. Батько про неї піклується та забезпечує усім необхідним.
Дитина жодним словом не обмовилась негативно про матір, з чого можна зробити висновок, що вона любить однаково обох батьків. Проте пояснила, що з матір`ю проживати не бажає, оскільки мати у даний час проживає у м. Києві, де винаймає однокімнатну квартиру разом із співмешканцем, у них нещодавно народилась дитина. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , співставивши їх із фактичними обставинами встановленими у ході розгляду справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який визначив проживання малолітньої дитини з батьком за місцем його постійного проживання, оскільки зібрані у справі докази з урахуванням думки дитини і висновку органу опіки та піклування вказують на те, що проживання дитини з батьком найкраще забезпечить інтереси цієї дитини.
Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17 та положення принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої 20 листапада 1959 року, що малолітня дитина не повиння розлучатися з матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, не може бути враховане апеляційним судом, оскільки Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові 17 жовтня 2018 року  №402/428/16-ц відступила від  висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, а при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. 
Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки дитина, на утримання якої згідно з судовим рішенням стягнуто аліменти з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 , проживає разом з позивачем, змінилися обставини, які слугували підставою для стягнення аліментів, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині припинення стягнення з нього аліментів за судовим рішенням заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню.
Враховуючи, що місце проживання дочки сторін визначено з батьком, який нею опікується постійно і об`єктивно несе витрати на її утримання та враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягнути на утримання дитини належить визначити в заявленому розмірі щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст. 191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, у відповідності до ст. 180 СК України. 
Колегія суддів також погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо стягнення аліментів із ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  на утримання дочки ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 25.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України ( ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Відповідно положень ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Врахувавши наведені норми закону та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про припинення стягнення аліментів із ОСОБА_1 та стягнення аліментів із ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття та правильно визначив розмір стягнутих аліментів. 
Водночас, з пояснень сторін у судовому засіданні, відзиву на апеляційну скаргу стало відомо, що після ухвалення судом першої інстанції рішення, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивачки народилась ще одна дитина. 
Зазначена обставина не може бути підставою для зміни розміру аліментів, визначених судом першої інстанції, оскільки на час ухвалення рішення (01.04.2020) таких обставин не існувало.
Разом з тим ОСОБА_2 не позбавлена права звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів відповідно до положень ст. 192 СК України у звязку зі зміною сімейного стану.
Рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування чи зміни судового рішення колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

 Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16.10.2020.

Головуючий Судді