ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року 
м. Київ
справа №  926/1497/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В. 
за участю секретаря судового засідання Шпорт О.В.,
та представників
позивача: не з`явились,
відповідача: не з`явились,
третьої особи: не з`явились,
ОГП: Шекшеєва В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив Захисник 37"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2019
та рішення Господарського суду Чернівецької області від 01.03.2019
у справі № 926/1497/18
за позовом    Керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради 
до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив Захисник 37"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача    - ОСОБА_1 ,
про витребування земельних ділянок вартістю 2 196 424 грн.,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2018 року Керівник Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив Захисник 37" про витребування земельних ділянок (по вул. Рівненській, 7– Б в м. Чернівці під кадастровими номерами 7310136300:11:005:0024 (площею 0,136 га) та 7310136300:11:005:0023 (площею 0,1236 га), які були утворені (сформовані) внаслідок поділу земельної ділянки під кадастровим номером 7310136300:11:005:0017) на користь територіальної громади м. Чернівців в особі Чернівецької міської ради.
Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.07.2017 у справі №926/1111/15, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 26.07.2018, визнано незаконним та скасовано пункти рішень Чернівецької міської ради від 30.05.2013 №877 та від 25.09.2014, на підставі яких земельну ділянку під кадастровим номером 7310136300:11:005:0017 площею 0,2596 га по вул.Рівненській,7 "Б" передано безоплатно у власність ОК "ЖБК Захисник 37". Оскільки спірні земельні ділянки під кадастровими номерами 7310136300:11:005:0024 (площею 0,136 га) та 7310136300:11:005:0023 (площею 0,1236 га), що утворені в результаті поділу земельної ділянки 7310136300:11:005:0017 площею 0,2596 га, станом на момент пред`явлення позову належать на праві власності ОК "ЖБК Захисник 37", а Чернівецька міська рада з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.07.2017 у справі №926/1111/15 заходів претензійно-позовного характеру не вживала, прокурор звернувся до суду за захистом права комунальної власності територіальної громади м. Чернівців із вищезазначеним позовом на підставі статей 387, 388, 396 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 01.03.2019 (суддя Ніколаєв М.І.), залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 (колегія суддів у складі: Плотніцький Б.Д - головуючий, Галушко Н.А., Кордюк Г.Т.), позов задоволено. Витребувано земельні ділянки, які знаходяться по вул. Рівненській, 7-Б в м. Чернівці під кадастровими номерами 7310136300:11:005:0024 площею 0,136 га та 7310136300:11:005:0023 площею 0,1236 га, які були утворені (сформовані) внаслідок поділу земельної ділянки під кадастровим номером 7310136300:11:005:0017, із володіння відповідача на користь територіальної громади м. Чернівців в особі Чернівецької міської ради.
Судами обох інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.02.2017 у справі №926/1111/15, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 26.07.2018, визнано незаконним та скасовано: п. 1.2 та п. 3 рішення 36 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради №877 від 30.05.2013 "Про надання юридичним особам дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки", яким надано дозвіл Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив Захисник 37" на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,2500 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва багатоквартирного житлового будинку на вул. Рівненській, 7 Б, а також право на отримання інших вихідних даних на проектування об`єкта містобудування та здійснення проектно-вишукувальних робіт у порядку, визначеному законодавством;  п. 27 рішення 55 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради №1361 від 25.09.2014 "Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок", яким затверджено проект відведення та передано безоплатно у власність Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив Захисник 37" земельну ділянку по вул. Рівненській, 7 Б площею 0,2596 га, під кадастровим номером 7310136300:11:005:0017, для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку. В частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, звільнення та повернення земельної ділянки, провадження у справі №926/1111/15 припинено у зв`язку з відчуженням ОК "ЖБК Захисник 37" земельної ділянки третій особі - гр. ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання правового статусу ОК "ЖБК "Захисник 37", судом першої інстанції в межах справи №926/1111/15 встановлено, що: кооператив створено всупереч вимогам статей 133-135, 137 Житлового кодексу УРСР та пункту 3 Примірного статуту ЖБК, оскільки згідно зі статутом кооперативу організаційно-правову форму цієї особи визначено як обслуговуючий кооператив, засновниками якого є лише три фізичні особи, щодо яких відсутні відомості про перебування на квартирному обліку як таких, що потребують поліпшення житлових умов; державну реєстрацію ОК "ЖБК "Захисник 37" як юридичної особи проведено 11.04.2013, однак його звернення до Чернівецької міської ради про виділення земельної ділянки було подано 08.04.2013, тобто за три дні до державної реєстрації кооперативу як юридичної особи; перевіркою достовірності відомостей щодо членів кооперативу встановлено, що тільки 7 осіб із 40 членів перебували на квартирному обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, при цьому зазначені 7 осіб володіють квартирами (будинками), тобто є особами, які забезпечені житлом; рішення про створення кооперативу та списки його членів, які затверджені протоколами установчих зборів засновників від 08.03.2013 та 15.10.2013, не затверджено виконавчим комітетом Чернівецької міської ради.
За встановлених обставин Верховний Суд у справі № 926/1111/15 дійшов висновку про те, що рішення Чернівецької міськради від 30.05.2013 № 877 (а саме його пункти 1.2 та 3), від 25.09.2014 № 1361 (а саме пункт 27) прийняті без дотримання вимог статті 41 ЗК України, статей 133, 135, 137 ЖК УРСР, Примірного статуту ЖБК і дослідження мети та порядку створення кооперативу, а також наявності правових підстав для набуття цією особою земельної ділянки у власність.
До набрання рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.02.2017 у справі №926/1111/15 законної сили відповідач відчужив земельну ділянку по вул. Рівненській,7-Б площею 0,2596 га, під кадастровим номером 7310136300:11:005:0017 на користь третьої особи у справі на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 17.05.2016, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Соколик О.О.
В подальшому, в результаті поділу земельної ділянки по вул. Рівненській,7-Б площею 0,2596 га, під кадастровим номером 7310136300:11:005:0017 утворено дві земельні ділянки, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером 7310136300:11:005:0024 площею 0,136 га по вул.Рівненській,7-Б у м. Чернівцях з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку; земельну ділянку з кадастровим номером 7310136300:11:005:0023 площею 0,1236 га по вул.Рівненській,7-Б у м. Чернівцях з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.
11.07.2017 третя особа передала вищевказані земельні ділянки у власність відповідача згідно з актом про передачу земельних ділянок та протоколу №5 загальних зборів учасників (членів) обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Захисник 37".
Відтак, станом на момент вирішення спору судом першої інстанції відповідач був власником спірних земельних ділянок по вул. Рівненській,7-Б у м. Чернівцях загальною площею 0,2596 га, які утворені в результаті поділу земельної ділянки, рішення щодо безоплатного надання якої у власність відповідачу визнані судом незаконними і скасовані.
Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірні земельні ділянки вибули з власності територіальної громади та передані відповідачу внаслідок незаконних рішень органу місцевого самоврядування, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому існують всі правові підстави для їх витребування з незаконного володіння відповідача на підставі статті 388 ЦК України. Крім цього, суди обох інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для представництва прокурором позивача у даній справі, оскільки: представники Чернівецької міської ради, не маючи перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що земельна ділянка під кадастровим номером 7310136300:11:005:0017 не могла бути безоплатно передана відповідачу, засновники та учасники якого не перебували на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, а отже, і не мали права на отримання землі в порядку, передбаченому ст. 41 ЗК України; після набрання 26.07.2018 законної сили рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.02.2017 у справі №926/1111/15, яким встановлено незаконність рішень органу місцевого самоврядування щодо розпорядження земельною ділянкою під кадастровим номером 7310136300:11:005:0017 орган, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (Чернівецька міська рада), не вжив жодних заходів претензійно-позовного характеру щодо повернення спірних земельних ділянок в комунальну власність, що підтверджується листом секретаря Чернівецької міської ради від 05.09.2018 №01/02-29/2215; про неналежність захисту Чернівецькою міською радою інтересів територіальної громади міста в частині повернення у комунальну власність незаконно відчужених земель може свідчити і те, що під час судового розгляду даної справи Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради зареєструвала повідомлення відповідача про початок виконання будівельних робіт за адресою місцезнаходження спірних земельних ділянок, а комунальне підприємство "Чернівецьке міське комунальне бюро технічної інвентаризації" зареєструвало за обслуговуючим кооперативом "Житлово - будівельний кооператив Захисник 37" право власності на незавершене будівництво, що знаходиться на спірних земельних ділянках, які є предметом спору. Таким чином, очевидним є той факт, що вживаються заходи, спрямовані на унеможливлення виконання рішення суду щодо витребування від відповідача земель комунальної власності, які одержані всупереч вимогам закону, що встановлено рішенням суду.
Не погоджуючись з постановою апеляційного та рішенням місцевого господарських судів, відповідач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, та постановити ухвалу про залишення позову прокурора без розгляду, посилаючись на те, що судами обох інстанцій неправильно застосовано норми ст. 1311 Конституції України, ст.ст. 2, 23 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст. 4, 7, 53, 86, 174, 226 ГПК України, у зв`язку з чим вони дійшли помилкових висновків щодо наявності у даному випадку передбачених законом виключних підстав для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави в особі міської ради.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.07.2019 відкрито провадження за касаційною скаргою та зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.10.2019 поновлено провадження у справі, касаційну скаргу призначено до розгляду на 06.11.2019 та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу до 24.10.2019.
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 25.10.2019 надійшов відзив на касаційну скаргу у встановлений в ухвалі від 04.10.2019 строк, у якому Керівник Чернівецької місцевої прокуратури просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на помилковість доводів скаржника та правильність висновків судів обох інстанцій.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.07.2020 поновлено провадження у справі та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.09.2020. 
У зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 15.09.2020 про відставку судді Кушніра І.В. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи                         № 926/1497/18.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 23.09.2020 касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: Могил С.К. - головуючий, Волковицька Н.О., Случ О.В.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2020 касаційну скаргу прийнято до розгляду та призначено на 10.11.2020.
Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення прокурора, переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.
Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Судами обох інстанцій встановлено, що як вбачається з листа секретаря Чернівецької міської ради від 05.09.2018 №01/02-29/2215 керівнику Чернівецької місцевої прокуратури на його запит від 28.08.2018 №126/7305 вих-18, постанову Верховного Суду від 26.07.2018 у справі №926/1111/15 Чернівецька міська рада отримала 03.08.2018, однак заходи претензійно-позовного характеру не вживались. 
Листом №126/7516 вих-18 від 03.09.2018 керівник Чернівецької місцевої прокуратури повідомив секретаря Чернівецької міської ради про подання позовної заяви в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Захисник 37" про витребування спірних земельних ділянок.
Частинами 1, 3 ст. 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 
Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 з`ясовуючи поняття "інтереси держави" визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. 
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 1311 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. 
Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.
Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокурором у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. 
"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. 
"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. 
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. 
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.
У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права" передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
При цьому, на сьогодні однозначною є практика ЄСПЛ, яка відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав. 
Отже, з урахуванням вище викладеного, у розумінні положень ст.ст. 73, 76, 77 ГПК України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини здійснення ним повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави. 
Колегія суддів звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №   912/2385/18, у якій наведено такі правові висновки:
"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".
Колегія суддів враховує встановлені судами обставини, відповідно до яких: представники Чернівецької міської ради, не маючи перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що земельна ділянка під кадастровим номером 7310136300:11:005:0017 не могла бути безоплатно передана відповідачу, засновники та учасники якого не перебували на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, а отже, і не мали права на отримання землі в порядку, передбаченому ст. 41 ЗК України; після набрання 26.07.2018 законної сили рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.02.2017 у справі №926/1111/15, яким встановлено незаконність рішень органу місцевого самоврядування щодо розпорядження земельною ділянкою під кадастровим номером 7310136300:11:005:0017 орган, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (Чернівецька міська рада), не вжив жодних заходів претензійно-позовного характеру щодо повернення спірних земельних ділянок в комунальну власність, що підтверджується листом секретаря Чернівецької міської ради від 05.09.2018 №01/02-29/2215; про неналежність захисту Чернівецькою міською радою інтересів територіальної громади міста в частині повернення у комунальну власність незаконно відчужених земель може свідчити і те, що під час судового розгляду даної справи Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради зареєструвала повідомлення відповідача про початок виконання будівельних робіт за адресою місцезнаходження спірних земельних ділянок, а комунальне підприємство "Чернівецьке міське комунальне бюро технічної інвентаризації" зареєструвало за обслуговуючим кооперативом "Житлово - будівельний кооператив Захисник 37" право власності на незавершене будівництво, що знаходиться на спірних земельних ділянках, які є предметом спору. 
Таким чином, очевидним є той факт, що вживаються заходи, спрямовані на унеможливлення виконання рішення суду щодо витребування від відповідача земель комунальної власності, які одержані всупереч вимогам закону, що встановлено рішенням суду.
Враховуючи наведене та межі перегляду справи у касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції стосовно наявності підстав для представництва інтересів держави у суді прокурором у даному випадку, а тому відмовляє у задоволенні касаційної скарги відповідача з оскаржуваних мотивів.
Доводи та посилання на постанови Верховного Суду, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів відхиляє, оскільки обставини бездіяльності компетентного органу є предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин, про що також зазначено у п. 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника касаційної скарги.
Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив Захисник 37" залишити без задоволення.
Постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 та рішення Господарського суду Чернівецької області від 01.03.2019 у справі № 926/1497/18 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Головуючий  суддя                                                                               Могил С.К.   
Судді:                                                                                                       Волковицька Н.О.
                                                                                                                 Случ О.В.