УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/18853/19 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/18853/19 за позовом ОСОБА_1  до Товариства  з обмеженою  відповідальністю  «Вердикт  Капітал»,  треті особи:   ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського  нотаріального  округу  Хара Наталія  Станіславівна,  Приватний  виконавець  виконавчого округу  Житомирської  області  Ковальський Максим  Романович, Старший  державний  виконавець  Богунського відділу  державної виконавчої  служби  м.Житомира  Головного територіального  управління юстиції  у  Житомирській  області Бурмич Дарія Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
за апеляційною скаргою Товариства  з обмеженою  відповідальністю «Вердикт  Капітал»,
на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 02 вересня 2020 року суддею Зосименком О.М. у м. Житомирі, 

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства  з обмеженою  відповідальністю «Вердикт  Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал», Товариство), у якому просила визнати виконавчий напис №3683 від 15.02.2019, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з неї на користь Товариства кредитної заборгованості у сумі 991308,16грн, таким, що не підлягає виконанню. 
Обґрунтовувала вимоги тим, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, його вчинено за відсутності безспірності вимоги. З дня вимоги минуло більше трьох років та у відповідача не було права вимоги до неї, оскільки 21 грудня 2018 року ТОВ «Вердикт Капітал» за договором № 19/12-2018 відступило право вимоги за Кредитним договором № 31-53/08-А від 17.01.2008, укладеним між нею та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», - ОСОБА_2 . 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2020 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №3683 від 15.02.2019, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором.
Додатковим рішенням цього суду від 29 вересня 2020 року вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі представник Товариства, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Вважає, що суд не врахував судову практику щодо застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» та безпідставно звільнив від цивільно-правової відповідальності Боржника перед новим кредитором – Товариством. 
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне. 
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15.02.2019 ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. із заявою про вчинення виконавчого напису, до якої додало: кредитний договір № 31-53/08-А від 17.01.2008, виписку з рахунка ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості, договір про відступлення прав вимоги за договорами застави від 15.11.2018, вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань (а.с. 20-44 т.2). 
На підставі зазначених документів, 15.02.2019 приватним нотаріусом Хара Н.С. вчинено виконавчий напис №3683 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 31-53/08-А від 17.01.2008, укладеним нею із Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит», перейменованим на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», право вимоги за яким, на підставі Договору про відступлення прав вимоги за договорами застави, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. 15.11.2018 за реєстровим номером №667, перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за період з 15.11.2018 по 23.01.2019 в сумі 35536,06 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.01.2019 становить 991308,16 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту – 15986,31 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.01.2019 (2789,5838 грн за один долар США) становить 445951,51 грн, заборгованість за відсотками – 19058,35 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.01.2019 (2789,5838 грн за один долар США) становить 531648,64 грн, нараховані відсотки – 491,40 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.01.2019 (2789,5838 грн за один долар США) становить 13708,01 грн (т.2 а.с.4). 
Відповідно п. 3.3. кредитного договору № 31-53/08-А від 17.01.2008, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», позичальник зобов`язується щомісячно, в термін з «1» по «10» число кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 308 доларів США 00 центів та нарахованими процентами, відповідно до графіку зниження розміру заборгованості. Останню сплату щомісячного платежу по погашенню позичкової заборгованості позичальник зобов`язується здійснити не пізніше 16.01.2015 (т.2 а.с.22-24).
Також судом встановлено, що 21.12.2018 ТОВ «Вердикт Капітал» за договором №19/12-2018, відступило право вимоги за Кредитним договором № 31-53/08-А, укладеним 17.01.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_2 (т.1 а.с.12-13).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий напис вчинений нотаріусом на підставі документів, які не підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та без урахування того, що з дня виникнення права вимоги, тобто з 16.01.2015 минуло більше трьох років. Окрім того, суд зазначив, що станом на час подачі заяви та вчинення нотаріусом виконавчого напису на користь Товариства, останнє не мало права вимоги до боржника, оскільки передало таке право ОСОБА_2 .
Висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. 
Вирішуючи спір, суд правильно застосував до спірних правовідносин ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та розроблений для реалізації цього Закону Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи таке.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
З аналізу норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, можна зробити такі висновки.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений Інструкцією, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень, письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).
Із матеріалів справи, що переглядається, вбачається, що строк дії кредитного договору закінчився 16.01.2015. Тобто, з дня виникнення права вимоги та на час вчинення 15.02.2019 виконавчого напису нотаріусом про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором минуло більше трьох років, при цьому між сторонами була відсутня домовленість про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора безпосередньо до позичальника з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків та пені є безпідставним.
У заяві про вчинення виконавчого напису Товариство визначило до стягнення проценти за кредитом, що нараховані після закінчення строку дії кредиту.
Також нотаріусом не додержано вимоги підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки виконавчий напис вчинено нотаріусом 15.02.2019, тобто до спливу тридцяти днів з моменту надіслання 28.01.2019 Товариством вимоги про усунення порушень боржнику. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги Товариства про те, що нарахована банком заборгованість є безспірною, не узгоджуються з вимогами чинного законодавства. 
Окрім того, виконавчим написом нотаріуса повторно стягнуто з боржника тіло кредиту. Так, як вбачається з рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07.06.2012 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 31-53/08-А, укладеним 17.01.2008, між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», в сумі 145959,41 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом 15986,61 дол. США, що еквівалентно 127502,01 грн, заборгованості по нарахованих відсотках – 1687,30 дол. США, що еквівалентно 13457,40 грн та заборгованості по пені у розмірі 5000 грн. Рішення набрало законної сили 13.07.2012 та на його виконання видано виконавчий лист (т.1 а.с. 21). 
Також, як встановлено судом, на момент звернення до нотаріуса Товариство уступило право вимоги за Кредитним договором № 31-53/08-А, укладеним 17.01.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_2 . Оскільки такий договір є чинним, то у Товариства було відсутнє право вимоги до боржника.
Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання оспореного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не суперечать висновкам, наведеними у постановах Верховного Суду, на які посилалось Товариство у своїй апеляційній скарзі. 
Інші наведені у апеляційній скарзі доводи на правильність рішення суду не впливають, не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, такі доводи були предметом дослідження суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи. 
Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства  з обмеженою  відповідальністю «Вердикт  Капітал» залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 28 грудня 2020 року.