П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
09 грудня 2020 року
м. Київ
Справа № 9901/613/18
Провадження № 11-152заі20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С., 
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Анцупової Т. О., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.,
за участю:
секретаря судового засідання Сороки Л. П.,
позивачки ОСОБА_1 ,
розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року (судді Кравчук В. М., Гімон М. М., Коваленко Н. В., Мороз Л. Л., Стародуб О. П.) у справі № 9901/613/18 за позовом   ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним і скасування рішення, відшкодування моральної шкоди та
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.   У червні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВККС, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 27 квітня 2018 року № 603/ко-18 про визнання судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді;
- зобов`язати ВККС вирішити питання щодо відповідності ОСОБА_1 займаній посаді судді Голованівського районного суду Кіровоградської області з дотриманням принципів верховенства права, відкритості, рівності та пропорційності;
- стягнути з ВККС на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 млн грн.
2.   На обґрунтування позову  ОСОБА_1 посилалась на протиправність дій члена Комісії ОСОБА_2 як доповідача по її суддівському досьє та на упередженість щодо неї безпосередньо під час проведення співбесіди, на безпідставність і необґрунтованість результатів тестувань морально-психологічних якостей і загальних здібностей, які містять очевидні суперечності в оцінці її особистості, трудового та професійного шляху, що вплинуло на результати кваліфікаційного оцінювання та прийняття рішення, що оскаржується.
3.   Позивачка також указала, що ВККС перевищила свої повноваження під час співбесіди щодо визначення балів по критеріях особистої та соціальної компетенції, професійної етики, доброчесності, а саме намагалася отримати від позивачки інформацію, яку вона відповідно до закону надавати не мала, а також ввела в оману суспільство щодо наявності довіреності, якої насправді не було.
4.   На думку  ОСОБА_1 , предметом співбесіди можуть бути виключно ті документи, які містяться в суддівському досьє. Зважаючи на відсутність у суддівському досьє позивачки скарги від депутатів районної та селищної ради, а також відсутність довіреності на автомобіль, з приводу яких під час співбесіди ставив запитання член Комісії ОСОБА_2 , оскаржуване рішення від 27 квітня 2018 року було прийнято необ`єктивно.
5.   Позивачка також вважає, що оскаржуване рішення ВККС від 27 квітня 2018 року № 603/ко-18 є немотивованим, оскільки в ньому немає мотивації оцінок за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності. До того ж у рішенні не зазначено, яку кількість балів позивачка отримала за тими критеріями, максимальний бал за якими передбачений Положенням про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення), затвердженим рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16, зокрема: рівень здійснення суддею правосуддя або фахова діяльність; діяльність щодо підвищення фахового рівня; морально-психологічні якості, інтегративність та інші показники за критеріями професійної етики та доброчесності. 
6.    ОСОБА_1 зауважила, що їй завдано моральну шкоду, яка полягає в приниженні її честі та гідності, ділової репутації, адже вона мала завжди відмінну репутацію як суддя та просто людина, що зіпсовано співбесідою. Хід співбесіди та прийняття рішення Комісією висвітлювалися в мережі Інтернет і це відео переглянуло 3273 особи. Вона змушена доводити у суді неправомірність цього рішення, витрачати свій час та кошти на підготовку документів до суду. Ця ситуація позбавила її душевного спокою, що виразилось у небажанні спілкуватися з людьми, нервовому напруженні, яке насамперед відчували діти. Згадування про деталі співбесіди постійно повертає відчуття тривоги, стурбованості щодо подальшої суддівської кар`єри. Розмови колег та знайомих щодо оскаржуваного рішення Комісії кожного разу пригнічують, вимушують пояснювати, що доповідач по суддівському досьє спотворив інформацію.
Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції
7.   Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 27 лютого 2020 року позов задовольнив частково: визнав протиправним і скасував рішення ВККС від 27 квітня 2018 року № 603/ко-18 щодо визнання судді Голованівського районного суду Кіровоградської області   ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.
8.   Судове рішення мотивовано, зокрема, тим, що: рішення ВККС про визнання   ОСОБА_1 такою, що за результатами кваліфікаційного оцінювання не відповідає займаній посаді, після прийняття рішення Вищою радою правосуддя (далі - ВРП) від 06 серпня 2019 року № 2031/0/15-19 про відмову в задоволенні подання Комісії про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Голованівського районного суду Кіровоградської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України - залишається чинним. З огляду на це, з метою усунення будь-якої правової невизначеності щодо статусу позивачки рішення ВККС № 603/ко-18 підлягає скасуванню.
9.   Оскільки рішенням від 06 серпня 2019 року № 2031/0/15-19 ВРП відмовила в задоволенні подання ВККС про звільнення   ОСОБА_1 з посади судді Голованівського районного суду Кіровоградської області, а суд скасував рішення ВККС від 27 квітня 2018 року № 603/ко-18, вимогу про зобов`язання Комісії вирішити питання щодо відповідності   ОСОБА_1 займаній посаді судді Голованівського районного суду Кіровоградської області не може бути задоволено, позаяк закон не передбачає повторного кваліфікаційного оцінювання.
10.        Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду також зауважив, що внаслідок скасування оскаржуваного рішення відповідача як протиправного суддя   ОСОБА_1 опиняється у правовій ситуацій, коли кваліфікаційне оцінювання щодо неї не завершено. Вона як суддя, обрана безстроково до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII), зобов`язана його пройти. Завершенням цієї процедури має бути відповідне рішення, при прийнятті якого ВККС має взяти до уваги мотиви цього рішення суду.
11.        Щодо відшкодування моральної шкоди, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що негативний результат співбесіди викликає негативні емоції. Проте, ознайомившись із відеозаписом співбесіди, суд першої інстанції зауважив, що інформація, яка була предметом співбесіди, не спричинила шкоди діловій репутації судді ОСОБА_1 . Зважаючи на ці обставини, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що дії відповідача не завдали позивачці моральної шкоди, а відтак підстав для задоволення цих вимог немає.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
12.        Не погодившись із таким судовим рішенням,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначила, що вважає незаконним рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди.
13.        Скаржниця зазначила, що шкода, завдана оскаржуваним рішенням Комісії, полягає у моральних стражданнях та приниженні честі, гідності та ділової репутації. Внаслідок ухвалення рішення про її невідповідність займаній посаді вона була змушена весь свій вільний час та навіть відпустку приділити захисту прав та інтересів. Діти позивачки були позбавлені звичного та очікуваного для них проведення канікул, адже перші судові засідання та проведення експертиз припали на літо, що позбавило її сім`ю можливості виїхати на відпочинок. Постійні думки про протиправність та несправедливість рішення Комісії, а також необхідність вибудовування лінії захисту в судових процесах, робили напруженими відносини з оточуючими та рідними людьми.
14.         ОСОБА_1 також зауважила, що як дії членів Комісії, так і саме рішення ВККС про невідповідність їїзайманій посаді свідчать про те, що мало місце незаконне втручання в її право на повагу до приватного життя внаслідок свавільного посягання держави на її професійну та ділову репутацію, адже широкому колу осіб стало відомо про її невідповідність займаній посаді, що потягло серйозні правові наслідки у приватному житті скаржниці. Таке втручання, на думку ОСОБА_1 , не було необхідним у демократичному суспільстві і не відповідало принципу пропорційності, внаслідок чого відбулось порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).
15.        На переконання  ОСОБА_1 , зважаючи на те, що оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди не містить посилання на доводи позивачки або їх спростування, можна дійти висновку, що суд першої інстанції порушив принцип рівності як складової права на справедливий суд у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції, а позиція позивачки щодо спричиненої моральної шкоди почута судом не була.
16.        На підставі викладеного  ОСОБА_1 просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в частині відмови в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправним рішенням ВККС від 27 квітня 2018 року № 603/ко-18, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимогу про відшкодування моральної шкоди задовольнити та стягнути з відповідача на її користь 1 млн грн.
17.        Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржено.
Рух апеляційної скарги
18.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 08 жовтня 2020 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , а ухвалою від 26 жовтня 2020 року призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на підставі положень частини першої статті 310 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Позиція інших учасників справи 
19.        На момент розгляду справи Комісія відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до Великої Палати Верховного Суду не надіслала.
20.        У судовому засіданні суду апеляційної інстанції  ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з викладених у ній підстав. Представник ВККС у судове засідання не з'явився.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції
21.        Указом Президента України від11 березня 2011 року № 282/2011 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Голованівського районного суду Кіровоградської області строком на п`ять років.
22.        Рішенням ВККС України від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді. Серед них - судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 .
23.        Позивачка склала анонімне письмове тестування, набравши 73,125 бала, а за виконання практичного завдання отримала 89 балів, а всього - 162,125 бала.
24.         ОСОБА_1 пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
25.        Рішенням від 29 березня 2018 року № 64/зп-18 Комісія затвердила результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Іспит», складеного 06 березня 2018 року, зокрема, судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , яку допустила до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
26.        27 квітня 2018 року Комісія провела співбесіду із суддею ОСОБА_1 , під час якої обговорено питання щодо показників за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли під час дослідження суддівського досьє. Дослідивши досьє, надані суддею пояснення та результати співбесіди, під час якої вивчено питання про відповідність ОСОБА_1 критеріям кваліфікаційного оцінювання, Комісія дійшла таких висновків:
- за критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) суддя набрала 333,125 бала;
- за критерієм професійної етики - 135 балів;
- за критерієм доброчесності - 145 балів.
27.        Комісія зазначила, зокрема, що за критерієм професійної компетентності ОСОБА_1 оцінено на підставі результатів іспиту, дослідження інформації, яка міститься у досьє, та співбесіди за показниками, визначеними пунктами 1-5 глави 2 розділу II Положення. 
За критеріями особистої та соціальної компетентності ОСОБА_1 оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у досьє, та співбесіди з урахуванням показників, визначених пунктами 6, 7 глави 2 розділу II Положення.
За критерієм професійної етики та за критерієм доброчесності за показниками, визначеними пунктами 8, 9 глави 2 розділу II Положення, суддю оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у досьє, та співбесіди.
28.        За наведених обставин у рішенні від 27 квітня 2018 року № 603/ко-18 Комісія визначила, що суддя Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 613,125 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв. У зв`язку із цим Комісія визнала суддю ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді, та рекомендувала ВРП розглянути питання про її звільнення з посади судді.
29.        У висновку про підсумки тестувань особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, складеного психологом, зазначено, зокрема, що кандидат має такі якості: недисциплінованість; нечесність; схильність звинувачувати інших людей у власних невдачах та помилках; порушення загальноприйнятих правил; зловживання наявними можливостями.
30.        До проведення співбесіди ОСОБА_1 13 квітня 2018 року ознайомлювалась з матеріалами свого суддівського досьє. У зв`язку із цим надала Комісії письмові пояснення від 26 квітня 2018 року щодо задекларованих доходів, нерухомого майна та висновків про особисті морально-психологічні якості і загальні здібності, складених за результатами тестувань.
31.        Заявою від 11 квітня 2018 року ОСОБА_1 зверталась до ВРП щодо надання інформації про результати розгляду відносно неї дисциплінарних скарг. У відповідь листом від 04 травня 2018 року ВРП повідомила, що:
- дисциплінарну скаргу депутатів Голованівської районної та селищної рад, голови Благодійного фонду учасників АТО «Завжди разом» ухвалою від 21 листопада 2017 року № 4974/0/18-17 залишено без розгляду;
- дисциплінарну скаргу ОСОБА_3 ухвалою від 13 лютого 2018 року № 135/0/18-18 залишено без розгляду;
- дисциплінарну скаргу № 8вк-2437/16 зареєстровано у ВРП 11 квітня 2018 року, за якою наразі рішення ще немає.
32.        Листами від 22 та 23 травня 2018 року Голованівська районна та селищна ради відповідно повідомили, що рішення з приводу судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 не приймались.
33.        З власної ініціативи ОСОБА_1 замовила проведення психологічної експертизи. 08 вересня 2018 року експертом Бюро психологічних досліджень складено висновок № 2/08/18. 
03 вересня 2018 року Бюро психологічних досліджень надано рецензію на висновок про підсумки тестувань особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей кандидата ОСОБА_1 .
34.        21 вересня 2018 року до ВРП надійшло подання від 21 вересня 2018 року № 21-5215/18 з рекомендацією Комісії про звільнення ОСОБА_1 з посади судді.
35.        Рішенням від 06 серпня 2019 року № 2031/0/15-19 ВРП відмовила в задоволенні подання ВККС про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Голованівського районного суду Кіровоградської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
36.        Вважаючи протиправним рішення ВККС від 27 квітня 2018 року № 603/ко-18, ОСОБА_1 у червні 2018 року звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом про його скасування. 
Позивачка також заявила вимоги про зобов`язання ВККС вирішити питання щодо відповідності ОСОБА_1 займаній посаді судді Голованівського районного суду Кіровоградської області з дотриманням принципів верховенства права, відкритості, рівності та пропорційності, а також про відшкодування моральної шкоди.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновку суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи 
37.        Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
38.        Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом № 1401-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
39.        Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії Комісії.
40.        За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
41.        На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затверджено Положення.
42.        Рішенням Комісії від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 затверджено Порядок проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання.
43.        Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII).
44.        Суд першої інстанції встановив, що 20 жовтня 2017 року Комісія рішенням № 106/зп-17, у тому числі, призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , а також запровадила проведення тестування з метою перевірки особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей.
45.        Пунктами 10 та 11 розділу V Положення встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді. Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.
46.        Частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII передбачено, що ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
47.        Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Комісії щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України (частина друга статті 88 Закону № 1402-VIII).
48.        Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
49.        Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.
50.        У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), series A, № 93).
51.        Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
52.        Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
53.        За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
54.        Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
55.        За частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
56.        Гарантоване статтею 55 Конституції України та КАС України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
57.        За правилами пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
58.        Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, зокрема, про визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 27 квітня 2018 року № 603/ко-18 про визнання судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді.
59.        Як установив суд першої інстанції, цим же рішенням Комісія рекомендувала ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді.
60.        Задовольняючи частково позовні вимоги  ОСОБА_1 , Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виходив з того, що рішення ВККС про визнання  ОСОБА_1 такою, що за результатами кваліфікаційного оцінювання не відповідає займаній посаді, після прийняття ВРП рішення від 06 серпня 2019 року № 2031/0/15-19 про відмову в задоволенні подання Комісії про звільнення   ОСОБА_1 з посади судді Голованівського районного суду Кіровоградської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України - залишається чинним.
61.        Проте Велика Палата Верховного Суду не погоджується з таким висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з таких міркувань.
62.        Згідно із частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
63.        Таким чином, рішення ВККС про надання рекомендацій щодо звільнення судді з посади може бути оскаржено тільки разом із рішенням ВРП, ухваленим за відповідною рекомендацією.
64.        Отже, рішення ВККС про визнання судді такою, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС.
65.        Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах «кваліфікаційного» провадження ВРП має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема які вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.
66.        ВРП може ухвалити рішення про відмову в задоволенні подання про звільнення судді з посади. У цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення, вичерпавши свою дію.
67.        Ураховуючи наведене, а також статус і повноваження ВРП і ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП.
68.        При цьому таке оскарження рішення Комісії можливе лише в разі задоволення ВРП відповідної рекомендації про звільнення судді з посади.
69.        Отже, оскільки ВРП рішенням від 06 серпня 2019 року № 2031/0/15-19 відмовила в задоволенні подання Комісії про звільнення     ОСОБА_1 з посади судді Голованівського районного суду Кіровоградської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, рішення ВККС від 27 квітня 2018 року № 603/ко-18, вичерпавши свою дію, втратило юридичне значення, що спростовує посилання суду першої інстанції на те, що оскаржуване рішення залишається чинним. До того ж згадане рішення ВККС не може мати преюдиційне значення під час вирішення питання щодо суддівської кар`єри   ОСОБА_1 .
70.        За таких обставин рішення Комісії від 27 квітня 2018 року № 603/ко-18 про визнання судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді, не може бути самостійним предметом судового розгляду.
71.        Позовна вимога про зобов`язання ВККС вирішити питання щодо відповідності ОСОБА_1 займаній посаді судді Голованівського районного суду Кіровоградської області з дотриманням принципів верховенства права, відкритості, рівності та пропорційності є похідною від основної позовної вимоги - про скасування рішення ВККС від 27 квітня 2018 року № 603/ко-18 про визнання судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді, відтак її неможливо виокремити з огляду на її нерозривний причинно-наслідковий зв`язок.
72.        Відповідно до абзацу другого частини першої статті 319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
73.        Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність скасування рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року в цій частині позовних вимог із закриттям провадження у справі.
74.        Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду, а також спорів, стосовно яких законом установлені імперативні вимоги щодо суб`єктного складу, у зв`язку із чим Велика Палата Верховного Суду не зазначає, до юрисдикції якого суду належить вирішення вказаних позовних вимог у цій справі.
75.        Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/971/18 (провадження № 11-229заі20).
76.        Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, відмовляючи в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, керувався тим, що дії відповідача не завдали позивачці моральної шкоди, а відтак підстав для задоволення цих вимог немає.
77.        Проте за правилами частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
78.        Ураховуючи те, що вимога про відшкодування моральної шкоди хоча й була заявлена в одному провадженні з вимогами вирішити публічно-правовий спір, але провадження у справі в частині вимог про вирішення публічно-правового спору підлягає закриттю, оскільки ці вимоги не можуть бути самостійним предметом судового розгляду, Велика Палата Верховного Суду вважає помилковим висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо належності спору в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди до юрисдикції адміністративного суду, а відтак цей спір у частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
79.        Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) виклала правову позицію, відповідно до якої держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом з тим залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган.
80.        При визначенні державного органу, який може представляти державу в спорі про відшкодування шкоди в умовах припинення повноважень членів ВККС та відсутності нового її складу станом на теперішній час, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на пункт 3 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року за № 395/2011, у якому одним з основних завдань Міністерства юстиції України є забезпечення представництва інтересів держави в судах України.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
81.        Відповідно до пункту 3 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення та закрити провадження у справі.
82.        За правилами частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
83.        На підставі частини третьої статті 319 КАС України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
84.        Оскільки суд першої інстанцій розглянув справу з порушенням норм процесуального права, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення із закриттям провадження у справі.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 319, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити.
3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи в частині відшкодування моральної шкоди віднесено до компетенції суду цивільної юрисдикції та що вона має право протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови звернутися до Великої Палати Верховного Суду із заявою про направлення справи в цій частині за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                         В. С. Князєв
Суддя-доповідач                                                                                                 О. С. Золотніков
Судді:                                          Т. О. Анцупова                                                 К. М. Пільков
                                                    Ю. Л. Власов                                                         О. Б. Прокопенко
                                                     І. В. Григор`єва                                                     Л. І. Рогач
                                                    М. І. Гриців                                                        О. М. Ситнік
                                                    Ж. М. Єленіна                                                  В. М. Сімоненко
                                                    Л. Й. Катеринчук                                            І. В. Ткач
                                                     Г. Р. Крет                                                           С. П. Штелик
                                                     Л. М. Лобойко