ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/2330/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу представника   ОСОБА_1 адвоката Виприка Сергія Олександровича  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  01.07.2020 р. (суддя Озерянська С.І., повне судове рішення складено 01.07.2020 р.)  в справі № 160/2330/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа – Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі – ГУ ДПС), третя особа – Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1615-52/04-63/У від 11.05.2019 р., якою йому визначено суму боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – єдиний внесок)  в розмірі 21 030,90 грн.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує, що позивач  не має статусу фізичної особи-підприємця, оскільки  у вересні 2008 р. ним подана заява про припинення  платника податків та надано документи для проведення державним реєстратором реєстраційних дій із внесення рішення фізичної особи про припинення підприємницької діяльності. Позивачем проведено остаточні розрахунки із сплати єдиного податку. Вважає, що з 09.08.2008 р. позивач припинив підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець,  тому не є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Позивачем не подавалось жодних заяв, не подавались звіти, а відповідачем не здійснювалась перевірка позивача.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб,  фізичних осіб-підприємців та громадських формувань  04.08.2008 року включено запис № 22240000000058125.
Після державної реєстрації позивач перебував на податковому обліку як платник єдиного податку в Державній податковій інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська.
09.09.2008 року позивач подав до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська заяву про припинення платника податків.
24.09.2008 року позивач подав державному реєстратору виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради  заяву  про припинення підприємницької діяльності.
30.09.2008 року позивач подав до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська  декларацію про доходи, одержані з 04.08.2008 року по 30.09.2008 року.
11.05.2019 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1615-52/04-63/У, якою позивачу нарахований єдиний внесок  з січня 2017 по квітень 2019 року включно  на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
          Встановивши, що відповідно до даних інформаційної системи фіскального органу платника  по єдиному внеску ОСОБА_1   має заборгованість  по сплаті єдиного внеску  станом на 30.04.2019 року у розмірі 21030,90 грн., який виник у зв`язку з нарахуванням органом доходів і зборів мінімального страхового внеску за період з січня  2017 по квітень 2019 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано збільшив в інтегрованій картці позивача недоїмку з єдиного внеску  за період з січня 2017 року по квітень 2019 року на суму 21030,90 грн., оскільки у разі перебування фізичної особи-підприємця на  спрощеній системі оподаткування, якою не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. При цьому, сума єдиного внеску  не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
          Суд першої інстанції вважав необґрунтованими такі підстави позову як припинення підприємницької  діяльності з 09.08.2008 р., оскільки  у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності  фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .
          Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 04.08.2008 р. зареєстрований як фізична особа-підприємець.
За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі – ЄДР) до ЄДР 04.08.2014 р. внесено запис №  22240000000058125 про державну реєстрацію відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .
Відповідно до відомостей ЄДР ОСОБА_1 взято на облік у ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська  як платника єдиного внеску 04.08.2008 р. 
09.09.2008 р. позивачем подано до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська заяву про припинення платника податків, а 24.09.2008 р. подано державному реєстратору виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради  заяву  про припинення підприємницької діяльності.
30.09.2008 р. позивачем подано до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська  декларацію про доходи, одержані з 04.08.2008 р. по 30.09.2008 р.
11.05.2019 р. ГУ ДПС у Дніпропетровській  області сформована вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1615-52/04-63/У, якою вимагається від   ОСОБА_1  сплатити суму  боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 21 030,90 грн.
Відповідно до відомостей інформаційної системи фіскального органу платника  по єдиному внеску ОСОБА_1   має заборгованість  по сплаті єдиного внеску  станом на 30.04.2019 р. у розмірі 21030,90 грн., яка нарахована органом доходів і зборів мінімального страхового внеску за період з січня  2017 р. по квітень 2019 р., а саме  за 2017 р. нараховано єдиний внесок  у сумі 8448 грн. (704 грн. х 12 місяців), за 2018  у сумі  9828,72 грн. (819,06 грн. х 12 місяців) та за січень  квітень 2019 року (918,06 грн. х 3 місяці). 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р.  № 2464-VI   (далі  Закон № 2464-VI), відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.
Платниками єдиного внеску є, зокрема,  фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI).
Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1  статті 7 Закону №2464-VI для платників, зазначених в пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5, 5-1 частини 1  статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Приписам абзацу 2 пункту 2 частини 1  статті 7 Закону №2464-VI  визначено, що в разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Пунктом 3 частини 1  статті 7 Закону №2464-VI встановлено, що для платників, зазначених в пункті 4 частини 1  статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, з аналізу наведеного вбачається, що для фізичних осіб-підприємців, незалежно від того на якій системі оподаткування перебуває такий підприємець, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, не залежно від розміру отриманого доходу.
Відповідно до абзацу 3 частини 8  статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5, 5-1 частини 1  статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Нормами абзацу 4 частини 8  статті 9 Закону №2464-VI  визначено, що періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених в пунктах 4, 5 частини 1  статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. В разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Крім того, згідно із частиною 12  статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Аналіз приведених приписів Закону № 2464-VI дає підстави для висновку, що законодавцем встановлено обов`язок для фізичної особи-підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.
Зважаючи на те, що відповідно до відомостей ЄДР позивач в період з 2017-2019 років  був зареєстрований як фізична особа-підприємець, звітність з ЄСВ не подавав, єдиний внесок не сплачував,  є правомірним прийняття контролюючим органом вимоги про сплати боргу (недоїмки) № Ф-1615-52/04-63/У від 11.05.2019 р., якою йому визначено суму боргу в розмірі 21 030,90 грн.
Суд визнає необґрунтованими доводи апелянта стосовного того, що  з 09.09.2008 р. позивачем припинена підприємницька діяльність, оскільки ним подана заява контролюючому органу про  припинення платника податку, а 24.09.2008 р. подана заява державному реєстратору про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, а тому не повинен сплачувати ЄСВ, з огляду на наступне.
Відносини,  які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб  підприємців врегульовані  Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб  підприємців».
За змістом частини 1 статті 4  Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб  підприємців» від 15.05.2003 р. № 755-IV (далі – Закон № 755-IV) засвідченням факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою вважається саме державна реєстрація  фізичної особи-підприємця як процедура внесення відповідних записів до ЄДР.
Відповідно до частини 1 статті 46  Закону № 755-IV (тут і далі – у  редакції, чинній на час подання позивачем заяви про припинення підприємницької діяльності  - 24.09.2008 р.) державна  реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі: прийняття фізичною  особою  -  підприємцем  рішення  про припинення підприємницької діяльності; смерті фізичної особи - підприємця;  постановлення судового  рішення про оголошення фізичної особи померлою або визнання безвісно відсутньою;  постановлення судового рішення про визнання  фізичної  особи, яка  є  підприємцем,  недієздатною  або про обмеження її цивільної дієздатності; постановлення судового рішення про припинення підприємницької  діяльності фізичної особи - підприємця.
Частиною 3 статті 46 Закону № 755-IV  фізична  особа  позбавляється  статусу  підприємця  з дати внесення  до  Єдиного  державного  реєстру  запису  про   державну реєстрацію    припинення   підприємницької   діяльності   фізичної особи - підприємця.
Відповідно до частини 1 статті 47  Закону № 755-IV для внесення до  Єдиного  державного  реєстру  запису  про рішення   фізичної   особи   -   підприємця  щодо  припинення  нею підприємницької   діяльності   фізична  особа  -  підприємець  або уповноважена  нею  особа  повинні  подати  державному  реєстратору 
(надіслати  рекомендованим  листом  з   описом   вкладення)   такі документи:    заяву  про  припинення  підприємницької  діяльності  фізичною особою  -  підприємцем;    документ, що  підтверджує  внесення   плати   за   публікацію повідомлення  про  прийняття фізичною особою - підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності. 
Абзацом другим частини 15 статті 47 Закону № 755-IV визначено, що дата внесення  до  Єдиного  державного  реєстру  запису   про проведення   державної   реєстрації   припинення   підприємницької діяльності   фізичною  особою  -  підприємцем  є  датою  державної реєстрації    припинення   підприємницької   діяльності   фізичною особою - підприємцем. 
У ЄДР містяться відомості про внесення запису 31.08.2020 р. про державну реєстрацію припинення підприємницької  діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , запис № 2002240060003058125, підстава – власне рішення. 
Відповідно, доводи апелянта про припинення позивачем підприємницької діяльності у 2008 році та відсутності у нього обов`язку сплачувати єдиний внесок є необґрунтованими.  
Суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів припинення підприємницької діяльності у 2008 році та внесення  в ЄДР  відомостей про   державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача.
Доказів того, що позивач підлягає звільненню від сплати єдиного внеску в силу закону, до суду не надано.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника   ОСОБА_1 адвоката Виприка Сергія Олександровича  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  01.07.2020 р.  в справі № 160/2330/20  залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  01.07.2020 р.  в справі № 160/2330/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа – Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування вимоги  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 12.10.2020 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 12.10.2020 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко