ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 листопада 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 734/834/19
Головуючий у першій інстанції – Бойко В. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1291/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
    головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                     суддів: Мамонової О.Є., Скрипки А.А.     
                                     секретар: Позняк О.М.    
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва та нерухоме майно  (суддя Бойко В.І.),  постановлену о 15 год. 39 хв. у м.Бобровиця, повний текст ухвали складено 18 вересня 2020 року, 
          
                                        В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею і ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині за кожним на житловий будинок площею 72 кв.м, як літньої кухні по АДРЕСА_1 , а також по 1/2 частині за кожним на об`єкт незавершеного будівництва - житлового будинку, площею 297 кв.м, по АДРЕСА_1 . Позов мотивовано тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем чоловіку було виділено під забудову земельну ділянку площею 1200 кв.м по АДРЕСА_1 , на якій подружжям побудовано фактично два житлові будинки площею 72 кв.м і 297 кв.м. Позивачка вказувала, що будинок площею 72 кв.м, як літня кухня, вже введений в експлуатацію і право власності на нього оформлено належним чином. Інший будинок не введений в експлуатацію та належним чином право власності на нього не зареєстровано у зв`язку з відмовою відповідача це зробити. Шлюб між сторонами було розірвано. Оскільки об`єкти нерухомості збудовані за час шлюбу за спільні кошти подружжя, ОСОБА_1 і звернулася до суду з позовом про поділ спільної сумісної власності.
Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 вересня 2020 року прийнято відмову від позовних вимог позивачки ОСОБА_1 ; провадження по цивільній справі № 734/834/19 №2/729/4/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва та нерухоме майно закрито у зв`язку із відмовою позивача від позову; роз`яснено позивачу, що закриття провадження у справі перешкоджає його повторному зверненню до суду з того самого предмету і з тих самих підстав; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 871,20 грн.
Ухвалу суду мотивовано тим, що 15 вересня 2020 року представником позивача ОСОБА_3 подано клопотання, у якому він повідомляє, що позивач у справі ОСОБА_1 відмовляється від позову та просить закрити провадження у справі. Наслідки закриття провадження у справі позивачу відомі, дане клопотання просить розглянути у його відсутність та відсутність позивача. Також суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що подана адвокатом Сергієнком А.М. заява від імені позивачки суперечила її інтересам. ОСОБА_1 вказує, що 15 вересня 2020 року ані її, ані її представника в судовому засіданні не було, відповідно суд повинен був пересвідчитися в особистих намірах позивачки з приводу відмови від позову шляхом безпосереднього її допиту у судовому засіданні. Також ОСОБА_1 посилається, що невідомо з яких підстав та нормативних документів виходив представник відповідача, вказуючи суму в розмірі 10 435,60 грн лише за вивчення матеріалів справи, а також при визначенні суми в розмірі 5 217,80 грн за представництво інтересів відповідача в одному судовому засіданні. Позивачка звертає увагу, що у наданому суду клопотанні та додатках до нього не зазначено часу, витраченого адвокатом на надання ним послуг. Крім того, ОСОБА_1 вказує на порушення стороною відповідача вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, оскільки він не направив відзив у визначені судом строки позивачу і відповідно не надав ані суду, ані стороні позивача будь-яких даних про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Відповідач вважає, що суд не порушив жодних прав позивача, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права. За доводами ОСОБА_2 , зміст договору про надання правової допомоги не містить будь-яких застережень, визначених позивачкою, які б вказували на неможливість адвоката ОСОБА_3 звертатись від імені свого довірителя ОСОБА_1 до суду з клопотанням про відмову від позову з подальшим закриттям провадження у справі. Відповідач вказує, що матеріали справи не містять жодних рішень про притягнення адвоката ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за порушення, зокрема, правил адвокатської етики, неналежного виконання своїх посадових обов`язків тощо. Також ОСОБА_2 посилається, що ОСОБА_1 до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з мотивів того, що сума витрат значно завищена, а перелік наданих адвокатом послуг не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи, не зверталась.  
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Також згідно з ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відмова позивача від позову і прийняття такої відмови судом є підставою для закриття провадження у справі – п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Наслідки закриття провадження у справі встановлено у статті 256 ЦПК України, відповідно до частини 2 якої у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
З матеріалів справи вбачається, що 27 листопада 2019 року між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Сергієнком А.М. укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язується надавати правову допомогу ОСОБА_1 у Бобровицькому районному суді Чернігівської області, Чернігівському апеляційному суді в ході судового розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва та нерухоме майно, розташованих у АДРЕСА_1 (а.с.4 т.2). Згідно з пунктом 6.1 вказаного договору ОСОБА_1 підтверджує, що адвокат роз`яснив їй досконально про можливий результат розгляду справи у суді, про обґрунтування позову /захисту/ та інші обставини, які мають значення для прийняття судом рішення /ухвали, вироку/ на користь ОСОБА_1 . Позивачка проінформована та погоджується з тим, що результат розгляду справи може бути як на користь ОСОБА_1 , так і на користь іншої сторони у справі.
15 вересня 2020 року на електронну адресу Бобровицького районного суду Чернігівської області надійшло клопотання адвоката Сергієнка А.М., у якому він повідомляє, що ОСОБА_1 відмовляється від позову, у зв`язку з чим, на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, просить закрити провадження у справі №734/834/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва та нерухомого майна (а.с.151, 152 т.2). Одночасно адвокатом позивача подано клопотання в порядку ч.5 ст.137 ЦПК України, в якому просить відмовити стороні відповідача у стягненні з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 15 653,40 грн (а.с.140, 147-149 т.2).
Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Частиною 1 статті 48 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника – ч.1 ст.58 ЦПК України.
Згідно з ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. 
Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки; обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері – ст.64 ЦПК України.
Частиною 4 статті 62 ЦПК України встановлено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.
За приписами статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. 
Водночас відповідно до п.2 ч.1 ст.21 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокату забороняється використовувати свої права всупереч правам, свободам та законним інтересам клієнта. 
У тексті договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_1 і адвокатом Сергієнком А.М., не передбачено обмежень повноважень представника, проте і не передбачено право адвоката на відмову від позову.
Оскільки в судовому засіданні 15 вересня 2020 року позивачка присутньою не була, вона не змогла висловити свою думку щодо поданого її представником клопотання. 
Крім того, колегія суддів апеляційного суду враховує таке.
Відповідно до ч.2 ст.206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції на виконання п.3 ч.5 статті 12 ЦПК України, не було роз`яснено учасникам справи наслідки закриття провадження у справі. 
Колегія суддів апеляційного суду, встановивши, що суд першої інстанції прийняв відмову позивачки ОСОБА_1 від позову без її участі і відповідно без роз`яснення судом процесуальних наслідків відмови від позову, не дослідив підстав відмови від позову та не перевірив, чи відповідає зміст поданої представником заяви справжній волі позивачки, приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в частині прийняття відмови від позовних вимог позивачки ОСОБА_1 і в частині закриття у зв`язку з цим провадження та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
Загалом Європейський Суд з прав людини у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
При цьому питання щодо розподілу між сторонами судових витрат вирішується за результатом розгляду позовних вимог під час ухвалення судового рішення, отже вимоги про стягнення таких витрат фактично є похідними від позовних вимог.
Враховуючи, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню в частині прийняття відмови від позовних вимог і закриття провадження, на даний час позовні вимоги ОСОБА_1 є нерозглянутими, відповідно вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу можуть бути вирішені при подальшому розгляді справи. У зв`язку з викладеним, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню також і в частині стягнення з позивачки на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу. 

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

                              П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 вересня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 12 листопада 2020 року.
Головуючий:                                                             Судді: