ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 596/1007/19	Головуючий у 1-й інстанції Цвинтарна Т.М. 	
Провадження № 22-ц/817/920/20 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 304080000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Боднар Р.В. 
та сторін: представника позивача ПАТ “НАСК “Оранта” - Ващука Я.С., відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №596/1007/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року, ухваленого суддею Цвинтарною Т.М., повний текст якого складений 10 серпня 2020 року, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна страхова компанія “Оранта” в особі Тернопільської обласної дирекції НАСК “Оранта” до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, -
В С Т А Н О В И В:
у травні 2019 року Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна страхова компанія “Оранта” в особі Тернопільської обласної дирекції НАСК “Оранта” звернулося в суд із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення 81 640 (вісімдесят одної тисячі шістсот сорока) гривень 40 копійок страхового відшкодування виплаченого ПАТ “НАСК “Оранта”, а також сплаченого судового збору в розмірі 1 921 гривню.
В обґрунтування позовних вимог ПАТ “НАСК “Оранта” зазначило, що 23 лютого 2017 року між ПАТ “НАСК “Оранта” та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АК №2882965 від 23 лютого 2017 року). Згідно умов договору забезпеченим транспортним засобом є “Ford Transit”, державний номерний знак НОМЕР_1 . 01 січня 2018 року приблизно о 17 год. 20 хв. на 1 км + 100 м автомобільної дороги Т2312 сполучення Гусятин - Городок, в с. Гусятин, Чемеровецького району, Хмельницької області, водій автомобіля марки “Ford Transit”, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , рухаючись у напрямку м. Городок, Хмельницької області, не врахував дорожньої обстановки, проявив неуважність, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка рухалася по краю проїзної частини в попутньому напрямку, в результаті чого остання отримала травми та була госпіталізована у відділення анестезіології та інтенсивної терапії Чемеровецької ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_1 , не прийшовши до свідомості, померла. 22 березня 2018 року ОСОБА_3 - дочка потерпілої ОСОБА_2 звернулася до відділення ПАТ НАСК “Оранта” із заявою про виплату страхового відшкодування щодо сплати заподіяної шкоди у вигляді витрат на лікування, поховання, а також моральної шкоди, завданої у зв`язку з травмуванням та смертю ОСОБА_2 , надавши усі необхідні документи. Крім того, 22 березня 2018 року до відділення ПАТ НАСК “Оранта” із заявою про виплату страхового відшкодування щодо сплати моральної шкоди, завданої у зв`язку з травмуванням та смертю ОСОБА_2 звернулися сини останньої — ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , надавши усі необхідні документи. 14 квітня 2018 року постановою слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Пілявського Є.А. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018240260000003 від 01 січня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія автомобіля “Ford Transit”, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Також даною постановою встановлено, що в діях водія ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 130 КУпАП. ПАТ НАСК “Оранта” на підставі складеного розрахунку страхового відшкодування, страхового акту №ОЦВЗ-18-32-3970/1 та заяви ОСОБА_5 від 02 лютого 2018 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 було виплачено страхове відшкодування в розмірі 66748,40 гривень, яке складалося із матеріальної шкоди в розмірі 36 964,40 - розмір збитків за шкоду пов`язану із витратами на лікування потерпілої та моральної шкоди в розмірі 29 784 гривень (по 14 892 грн. моральної шкоди завданої ОСОБА_3 і ОСОБА_5 ), що підтверджується платіжним дорученням №26986 від 31 травня 2018 року. Крім того, ПАТ НАСК “Оранта” на підставі складеного розрахунку страхового відшкодування, страхового акту №ОЦВЗ-18-32-3970/2 на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 було виплачено страхове відшкодування в розмірі 14 892 гривень, (моральної шкоди), що підтверджується платіжним дорученням №26987 від 31 травня 2018 року. Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП. Посилаючись на наведене, норми ст.ст.1187, 1188, 1191 ЦК України, Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, та те, що ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди і керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 81 640,40 гривень.
Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року позов Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна страхова компанія “Оранта” в особі Тернопільської обласної дирекції НАСК “Оранта” (адреса місцезнаходження: 46008, м. Тернопіль, вул. Стадникова, 1) до ОСОБА_1 (жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків — НОМЕР_2 ) про стягнення страхового відшкодування — задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків — НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна страхова компанія “Оранта” (код ЄДРПОУ: 00034186, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-д) в особі Тернопільської обласної дирекції НАСК “Оранта” (адреса місцезнаходження: 46008, м. Тернопіль, вул. Стадникова, 1) виплачене страхове відшкодування в розмірі 81 640 (вісімдесят одну тисячу шістсот сорок) гривень 40 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна страхова компанія “Оранта” в особі Тернопільської обласної дирекції НАСК “Оранта” 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню судового збору.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року у цивільній справі №596/1007/19, яким задоволено позов ПАТ “Національна акціонерна страхова компанія “Оранта” в особі Тернопільської обласної дирекції НАСК “Оранта” до ОСОБА_1 про стягнення з нього на користь позивача 81 640 гривень 40 копійок витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ НАСК “Оранта”, посилаючись на те, що воно є незаконним, необґрунтованим, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи і невірно застосовано норми матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що станом на 01 січня 2018 року він не володів транспортним засобом “Ford-Transit” на будь-якій правовій підставі, оскільки зазначений автомобіль відповідачу не належить, а довіреність на право керування зазначеним автомобілем була посвідчена нотаріусом лише 08 травня 2018 року. При цьому факт відсутності законодавчо закріпленої норми щодо необхідності такої довіреності для водія не доводить наявності будь-якої правової підстави для визнання його володільцем джерела підвищеної небезпеки, оскільки станом на день скоєння ДТП останній не відповідав критеріям, яким згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, має відповідати володілець джерела підвищеної небезпеки аби нести відповідальність за заподіяну таким джерелом шкоду. Безпідставними є посилання суду в обґрунтування необхідності для задоволення позовних вимог на ст.1187 ЦКУ, якими визначено 3 складові: наявність шкоди, протиправна дія заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною дією і шкодою. З матеріалів справи вбачається, що у спірних правовідносинах відсутній не лише факт наявності вини заподіювача шкоди відповідача у настанні смерті пішохода ОСОБА_2 , але й відсутні інші необхідні елементи складу деліктного правовідношення для володільців джерела підвищеної небезпеки — протиправна дія заподіювача шкоди та наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Незважаючи на те, що постановами Гусятинського районного суду Тернопільської області в червні 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст.122-4, 130 КУпАП, однак, зазначені постанови суду не перебувають у причинному зв`язку з загибеллю пішохода ОСОБА_2 , а тому, не слугують ні доказом вини ОСОБА_1 у заподіянні матеріальної та моральної шкоди родичам загиблої, так і позивачу у справі, як і не слугують доказом “протиправності” дій заподіювача шкоди та доказом наявності причинного зв`язку між “протиправною” дією та шкодою. Виходячи з того, що постановою слідчого СУ ГУНП в Хмельницькій області Пілявського Є.А. про закриття кримінального провадження від 14 квітня 2018 року встановлено відсутність у діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що доводить відсутність будь-якої його вини у заподіянні матеріальної та моральної шкоди родичам ОСОБА_2 , тому, згідно ч.1 ст.1191 ЦКУ неможливо стягнути в порядку регресу суму страхового відшкодування, виплаченого позивачем родичам загиблої.
Позивач своїм правом на відзив не скористався.
ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.
Представник ПАТ НАСК “Оранта” - Ващук Я.С. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.
Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 23 лютого 2017 року між ПАТ НАСК “Оранта” та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2882965, згідно умов якого страхова компанія взяла на себе зобов`язання відшкодувати шкоду заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу марки “Ford Transit”, номерний знак НОМЕР_1 . Строк дії договору з 24 лютого 2017 року по 23 лютого 2018 року. Страхова сума за шкоду заподіяну життю і здоров`ю двісті тисяч гривень, за шкоду заподіяну майну сто тисяч гривень (а.с. 5).
01 січня 2018 року приблизно о 17 год. 20 хв. на 1 км + 100 м автомобільної дороги Т2312 сполучення Гусятин - Городок, в с. Гусятин, Чемеровецького району, Хмельницької області, водій автомобіля марки “Ford Transit”, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , рухаючись у напрямку м. Городок, Хмельницької області, не врахував дорожньої обстановки, проявив неуважність, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка рухалася по краю проїзної частини в попутньому напрямку, внаслідок чого остання отримала травми та була госпіталізована у відділення анестезіології та інтенсивної терапії Чемеровецької ЦРЛ, де 16 січня 2018 року, не прийшовши до свідомості, померла.
Факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Вишнівчицькою сільською радою Чемеровецького району Хмельницької області 19 січня 2018 року (а.с. 15).
22 березня 2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - діти потерпілої ОСОБА_2 , як особи, які мають право на отримання відшкодування, звернулися із заявами про виплату страхового відшкодування, надавши усі необхідні документи (а.с. 12-13, 19, 21).
Постановою слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Пілявського Є.А. від 14 квітня 2018 року кримінальне провадження за №12018240260000003 від 01 січня 2018 року закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с. 6-9).
Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2018 року встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема, за порушення Правил дорожнього руху за керування транспортним засобом марки “Ford Transit”, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння 01 січня 2018 року приблизно о 17 год. 20 хв. на 1 км + 100 м автомобільної дороги Т2312 сполучення Гусятин - Городок, в с. Гусятин, Чемеровецького району, Хмельницької області. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 10).
Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2018 року встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, зокрема, за порушення п.2.10 (а) Правил дорожнього руху, а саме: залишення як водієм транспортного засобу марки “Ford Transit”, державний номерний знак НОМЕР_1 , на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний 01 січня 2018 року приблизно о 17 год. 20 хв. на автомобільній дорозі Т2312 в с. Гусятин, Чемеровецького району, Хмельницької області. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 11).
Вищевказані постанови суду набрали законної сили.
Згідно страхового акту №ОЦВЗ-18-32-3970/1 від 30 травня 2018 року та розрахунку (додаток до страхового акту) сума страхового відшкодування становить 66 748,40 гривень, яке складається із матеріальної шкоди в розмірі 36 964,40 - розмір збитків за шкоду пов`язану із витратами на лікування потерпілої ОСОБА_2 та моральної шкоди в розмірі 29 784 гривень (по 14 892 грн. моральної шкоди завданої ОСОБА_3 і ОСОБА_5 ) (а.с. 28-29).
Згідно страхового акту №ОЦВЗ-18-32-3970/2 від 30 травня 2018 року та розрахунку (додаток до страхового акту) сума страхового відшкодування (завдання моральної шкоди ОСОБА_4 становить 14 892 гривень) (а.с. 17-18).
Позивач на виконання умов договору №АК/2882965 від 23 лютого 2017 року, страхового акту №ОЦВЗ-18-32-3970/1 від 30 травня 2018 року та розрахунку до нього, страхового акту №ОЦВЗ-18-32-3970/2 від 30 травня 2018 року та розрахунку до нього) виплатив на користь дітей потерпілої померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , страхове відшкодування на загальну суму 81 640,40 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями за №26986 від 31 травня 2018 року та №26987 від 31 травня 2018 року (а.с. 14, 30).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що стороною відповідача не доведено тих обставин, що потерпіла ОСОБА_2 , яка померла внаслідок ДТП, передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним наслідком. Крім того, відповідач визнає суму страхового відшкодування. Наявність постанови про закриття кримінального провадження від 14 квітня 2018 року у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України сама по собі не звільняє від цивільної відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки. Доводи сторони відповідача про те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Посилання сторони відповідача на те, що відповідач ОСОБА_1 керував вищевказаним транспортним засобом без правової підстави не має правового значення, оскільки згідно Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень” №8397 від 15 квітня 2011року було ліквідовано вимогу щодо нотаріально завірених довіреностей на право керування транспортним засобом. Тобто, для керування ТЗ не вимагалося наявність доручення. Крім того, 23 лютого 2017 року між ПАТ НАСК “ОРАНТА” та ОСОБА_1 укладено вищезазначений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АК/2882965.
Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи, виходячи з такого.
Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18).
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”).
Згідно з підпунктами “а” і “в” підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду зокрема і в разі: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);
Таким чином, норми спеціального Закону №1961-IV надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках.
Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 під час ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння та самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, тому прийшов до обґрунтованого висновку про те, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що він неправомірно володів забезпечуваним транспортним засобом, тому підстав стягувати страхове відшкодування не має з огляду на таке. 
Відповідно до ч.1, ч.3 статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.
Як пояснив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , що він керував спірним транспортним засобом на підставі свідоцтва про реєстрацію автомобіля.
Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи заявника, що оскільки його вини у ДТП нема, тому обов`язку відшкодовувати заподіяну шкоду також нема, виходячи з такого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
В діях потерпілої ОСОБА_2 не встановлено, що остання передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним наслідком. Також не встановлено непереборної сили.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 02 жовтня 2020 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року слід поновити.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — залишити без задоволення.
Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року — залишити без змін.
Поновити дію рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 05 листопада 2020 року.

Головуючий 
Судді