ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" листопада 2020 р.           Справа№ 925/1545/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Поляк О.І. 
          Яковлєва М.Л. 

при секретарі  Токарева А.Г.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 11.11.2020.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2020 у справі №925/1545/19 (суддя Спаських Н. М., повний текст рішення складено 14.04.2020)
за позовом Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" 
до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" 
про визнання договору  недійсним

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Смілакомунтеплоенерго" звернулось до Господарського суду Черкаської області до відповідачів - Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" з позовом про визнання недійсним договору № 14/3525/18 від 26.12.2018 про переведення боргу, укладеного між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", Товариством з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" та Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго". 
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на такі обставини: 
- спірний договір з боку позивача укладено в.о. директора ОСОБА_1, який не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, діяв із перевищенням повноважень та в порушення норм ЦК України;
- схвалення спірного договору з боку КП "Смілакомунтеплоенерго" не відбулося;
- спірний договір укладено КП "Смілакомунтеплоенерго" під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, що у відповідності до ст. 233 ЦК України є підставою для недійсності правочину;
- спірний договір є значним правочином, який згідно ст. 73-2 ГК України потребує отримання згоди Смілянської міської ради, яка таку згоду не давала.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.04.2020 у справі  №925/1545/19 позов задоволено повністю.
Визнано недійсним договір № 14/3525/18 від 26.12.2018 про переведення боргу, укладений між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", Товариством з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" та Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго". 
Стягнуто з Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" на користь Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" по 960,50 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.
Вказане рішення мотивоване наступним: 
- з врахуванням вимог положень частин першої, десятої статті 78, частини третьої статті 73-2 Господарського кодексу України та даних останньої річної фінансової звітності на час укладення спірного договору, оскільки сума переведеного боргу за договором від 26.12.2018 між сторонами справи перевищує 25 відсотків вартості активів підприємства-позивача, то вчинення такого правочину потребувало отримання рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання від власника, до сфери управління якого належить підприємство-позивач, а саме - Смілянської міської ради, а судом встановлено, що згода власника (Смілянської міської ради) на вчинення значного правочину - спірного договору №14/3525/18 від 26.12.2018 про переведення боргу в розмірі 14 130 948,10 грн, відсутня у будь-якому вигляді на час укладення спірного  договору та після його укладення; 
- тому, без отримання згоди Смілянської міської ради на укладення спірного договору його слід вважати таким, що укладений в.о. директора КП "Смілакомунтеплоенерго" із перевищенням повноважень, що відповідно до положень частини другої статті 203, частини першої статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання їх недійсними; 
- позивачем доведено, що спірний договір про переведення боргу було укладено КП "Смілакомунтеплоенерго" під тиском прийняти на себе борги ТОВ "Сміла Енергоінвест" перед загрозою зриву опалювального сезону у м. Сміла у 2018-2019 роках; 
- суд погодився із доводами позивача, що укладення спірного договору, за яким позивач бере на себе зобов`язання сплати боргу за іншу юридичну особу без будь-якої компенсації майном чи грошима, без наявності на це фінансової спроможності, всупереч затвердженим власником фінансовим планам підприємства (хоча така дія не заборонена чинним законодавством), не відповідає цілям господарської та статутної діяльності КП "Смілакомунтеплоенерго"; 
- з огляду на вищенаведене та єдину дату укладення спірного договору переведення боргу та договорів постачання природного газу, які НАК "Нафтогаз України" надано у справу (це 26.12.2018), суд визнав обґрунтованими доводи позивача про те, що спірний договір № 14/3525/18 від 26.12.2018 укладено позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, а між укладенням спірного договору та договору постачання газу на період 2018-2019 років із КП "Смілакомунтеплоенерго" прослідковується чіткий безпосередній причинно-наслідковий зв`язок; 
- таким чином, наявними у справі доказами доведено наявність правових підстав для визнання недійсним укладеного між сторонами справи договору переведення боргу від 26.12.2018 як такого, що укладений  без дотримання вимог чинного законодавства, із перевищенням повноважень та під впливом тяжкої обставини. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції,  Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2020  у справі  №925/1545/19 та ухвалите нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.
Також у апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до тверджень відповідача про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які на його думку полягають в наступному: 
- відповідач переконаний, що оскільки позивач не є державним унітарним підприємством в розумінні статті 73 Господарського кодексу України, а є комунальним підприємством, то судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин частину 3 статті 73-2 ГК України; 
- щодо невідповідності висновку суду першої інстанції стосовно вчинення спірного правочину під впливом тяжкої обставини відповідач зазначає, що позивачем не доведено існування таких обставин, з якими вимоги статті 233 ЦК України пов`язують недійсність правочину, а тому висновок суду що спірний договір став єдиним засобом відновити теплопостачання у місті Сміла у 2018 році є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи; 
- також, за твердженням скаржника, судом було порушено приписи статей 73, 74, 77 ГПК України при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи.
19.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є.Ю., суддів: Яковлєв М. Л., Поляк О.І.
Ухвалою  Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2020 у справі  №925/1545/19 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків.
Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 07.09.2020 року від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2020 у справі № 925/1545/19 задоволено та поновлено такий строк; відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги призначено на 11.11.2020; зупинено дію оскаржуваного рішення.
05.10.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Комунальне підприємство "Смілакомунтеплоенерго" заперечує проти доводів апелянта. 
Зокрема, позивач вважає правомірним застосування положень частини 3 статті 73-2 ГК України як однієї з підстав визнання договору недійсним щодо відсутності згоди Смілянської міської ради на вчинення комунальним підприємством значного господарського зобов`язання, а саме - укладення оспорюваного договору. 
Стосовно вчинення спірного правочину під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах позивач зазначає, що такі доводи були доведені належними доказами, наявними в матеріалах справи, про що зазначено судом в оскаржуваному рішенні
У судове засідання 11.11.2020 з`явились представники позивача та відповідача, та надали свої пояснення по суті спору. 
Представник апелянта підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її. У свою чергу, представник позивача заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу, поданого під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення просив залишити без змін. 
В судове засідання 11.11.2020 відповідач -2 свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору. 
Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача-2. 
Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.12.2018 між позивачем та відповідачами укладено договір № 14/3525/18 про переведення боргу (надалі - Договір), за умовами якого на позивача КП "Смілакомунтеплоенерго", як на Нового боржника, переведено борг ТОВ "Сміла Енергоінвест" (Первісний боржник) перед  акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" (Кредитор) за договором купівлі-продажу природного газу від 31.10.2016 № 2568/1617-БО-36 на суму 14 130 948,10 грн, які складають суму основного боргу.
Зазначений договір з боку позивача підписано в.о. директора ОСОБА_1, що, як вбачається з преамбули оспорюваного договору,  діє на підставі статуту підприємства.
Так, розпорядженням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 11.12.2018 № 206-к покладено на ОСОБА_1 -  майстра по контрольно-вимірювальних приладах і автоматиці КП "Смілакомунтеплоенерго" виконання обов`язків директора КП "Смілакомунтеплоенерго" з 12.12.2018. 
Разом з тим, позивач вказував на незаконність даного розпорядження з підстав того, що воно прийнято виконавчим комітетом за підписом секретаря міської ради, а не міським головою; призначення стосується виконуючого обов`язки замість призначення нового директора підприємства, з яким слід укладати контракт.
Судом першої інстанції з даного приводу вірно зазначено наступне.
Матеріали справи не містять доказів визнання неправомірним та скасування зазначеного  розпорядження від 11.12.2018 № 206-к. 
Вказане розпорядження є актом суб`єкта владних повноважень і власника підприємства, а тому не може оцінюватися судом як нікчемне за правилами, які можуть застосовуватися лише до правочинів, а правова оцінка щодо незаконності розпорядження про покладення обов`язків на ОСОБА_1 господарським судом фактично призведе до незаконного втручання у трудові права ОСОБА_1, при тому що трудового спору  у ОСОБА_1 з приводу виконання ним обов`язків директора КП "Смілакомунтеплоенерго" немає.
Як вбачається зі змісту розпорядження від 11.12.2018 № 206-к, що на ОСОБА_1 покладено всі обов`язки директора КП "Смілакомунтеплоенерго", а не лише обов`язки на вчинення розпорядчих функцій у трудових відносинах із колективом та з виключенням права на укладення господарських договорів. 
Проте, в межах дослідження даного питання місцевим господарським судом встановлено, що при укладенні спірного договору в.о. директора КП "Смілакомунтеплоенерго" ОСОБА_1 в порушення ч. 3 ст. 73-2 ГК України не було отримано рішення Смілянської міської ради про надання радою згоди на вчинення значного правочину. 
Заперечуючи проти висновків суду першої інстанції, апелянт стверджує, що оскільки позивач не є державним унітарним підприємством в розумінні статті 73 Господарського кодексу України, а є комунальним підприємством, то судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин частину 3 статті 73-2 ГК України.
Дослідивши висновки суду першої інстанції, матеріали справи та перевіривши зазначені доводи апелянта, колегія суддів встановила наступне.  
Так, позивач є комунальним унітарним підприємством, створеним одним засновником (ст. 63 ГК України), що відображено в статуті КП "Смілакомунтеплоенерго", що затверджений рішенням міської ради від 29.03.20128 №67-20/VIШ. 
Засновником підприємства є територіальна громада в особі Смілянської міської ради (Власник) - преамбула Статуту. 
Згідно з пунктом 2.4. Статуту позивача КП "Смілакомунтеплоенерго" несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах майна, яким наділяє його власник (статутним капіталом), згідно з чинним законодавством. Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями Власника та Органу управління, а Власник та Орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями Підприємства, крім випадків передбачених діючим законодавством України.
Пунктом 3.1. Статуту КП "Смілакомунтеплоенерго" визначено, що підприємство створюється з метою отримання прибутку, повного задоволення потреб з надання житлово-комунальних послуг у сфері теплопостачання для населення та юридичних осіб, створення і покращення економічних і соціальних умов трудового колективу Підприємства. 
Відповідно до п. 6.1.1., 6.1.5 підприємство планує свою діяльність, визначає стратегію та основні напрямки свого розвитку за погодженням із Власником.  Також позивач здійснює економічну діяльність  у відповідності  до фінансового плану, затвердженого в порядку, встановленому рішенням міської ради "Про порядок складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів комунальних підприємств". 
При цьому, за змістом п. 6.2.1. статуту позивач зобов`язаний виконувати фінансовий план, затверджений виконавчим комітетом міської ради, щоквартально звітує перед Смілянською міською радою про фінансово-господарську діяльність. 
Визначення основних напрямків діяльності підприємства-позивача, затвердження його планів і звітів про їх виконання є компетенцією Власника або органу управління (п. 7.2 Статуту). 
Відповідно до ч. 9 ст. 73 ГК України державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства. 
Частиною третьою статті 73-2 Господарського кодексу України, яка регулює значні господарські зобов`язання державного унітарного підприємства, передбачено, що рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить більше 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.
Апелянт заперечує проти застосування в межах даних правовідносин приписів статті 73-2 ГК України, так як позивач є комунальним підприємством, а не державним унітарним підприємством. 
Особливості господарської діяльності, правовий режим майна комерційного комунального підприємства та порядок розпорядження ним врегульовані положеннями  Господарського кодексу України.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої  статті 78 ГК України  комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.
Враховуючи положення абзацу першого частини десятої  статті 78 ГК України  щодо особливостей господарської діяльності комунальних унітарних підприємств, зокрема, відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, нормами  ГК    України  визначено регулювання діяльності комунальних комерційних підприємств аналогічно до діяльності державних комерційних підприємств, без наділення вказаних суб`єктів повною самостійною відповідальністю у відносинах з третіми особами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №  902/318/16 (п. 8.3) з посиланням на близькі за змістом висновки, що наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №  5023/4388/12.
Отже, вищенаведеним спростовуються доводи апелянта щодо безпідставності застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень частини 3 статті 73-2 ГК України. 
Відповідно до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. 
Згідно ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. 
Приписами статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. 
Отже, дана норма може бути застосована тоді, коли відбувається вчинення представником таких юридичних дій, які не входять до змісту його представницьких функцій, тобто перевищення повноважень. Перевищення повноважень може полягати в укладенні не того правочину, який вимагався, не з належним контрагентом, невиконання вимог щодо ціни, строку, місця укладення правочину, якості і кількості предмета правочину тощо.
Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при  виборі  і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах  Верховного Суду. 
Суд першої інстанції посилається на правовий висновок в аналогічному спорі, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.01.2020 по справі № 922/1362/17 про те, що при  встановленні факту відсутності згоди міської ради на укладення комунальним підприємством  договорів переведення боргу, то вчинення спірних правочинів з боку КП  відбулося із перевищенням повноважень, що відповідно до положень частини другої статті 203, частини першої статті 215 Цивільного кодексу України є підставною для визнання їх недійсними (п. 63 вказаної постанови). 
Доказів подальшого схвалення КП "Смілакомунтеплоенерго" спірного договору про переведення боргу судом не встановлено, договір фактично не виконувався його сторонами.
Щодо вчинення правочину під впливом тяжкої обставин, з якими вимоги статті 233 ЦК України пов`язують недійсність правочину суд апеляційної інстанції дослідив наступне. 
За змістом частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з частиною 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі на укладення правочину та прийняття на себе прав та обов`язків за ним.
Відповідно до частини 1 статті 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
КП "Смілакомунтеплоенерго" аргументує укладення спірного правочину про переведення боргу під тиском прийняти на себе борги ТОВ "Сміла Енергоінвест" перед загрозою зриву опалювального сезону у м. Сміла у 2018-2019 роках. 
Досліджуючи такі доводи, судом першої інстанції вірно встановлено, що за доводами представників позивача та третьої особи, послуги з теплопостачання у м. Сміла надавало ТОВ "Сміла Енергоінвест", яке згідно з Витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновано у 2010 році, має одного засновника Грасюк Т.І. (м. Київ) і статутний капітал в розмірі 1 001 000,00 грн. 
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.07.2017 у справі № 925/459/17 вирішено спір між КП ''Смілакомунтеплоенерго'' та ТОВ "Сміла Енергоінвест", а саме - розірвано договір про спільну діяльність від 05.05.2010р. №47-2V між ТОВ "Сміла Енергоінвест" та КП "Смілакомунтеплоенерго" та зобов`язано ТОВ "Сміла Енергоінвест" повернути позивачу КП "Смілакомунтеплоенерго" майно цілісного комплексу КП "Смілакомунтеплоенерго" для вироблення та постачання теплової енергії - згідно додатку №3 до договору про спільну діяльність від 05.05.2010р. №47-2V.
Судом враховано також доводи позивача та третьої особи, що у ТОВ "Сміла Енергоінвест", яке є суб`єктом приватного права і надавало послуги з теплопопостачання у м. Сміла,  була значна кредиторська заборгованість перед НАК "Нафтогаз України", яка не мала ніякої перспективи погашення, оскільки мешканці м. Сміла в цілому належним чином виконували свої зобов`язання та оплачували послуги теплопостачання на рахунки товариства, а товариство розрахунки з НАК "Нафтогаз України" не проводило.
Відповідно до змісту рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 24.10.2018 №357 "Про початок опалювального сезону 2018-2019рр. в м.Сміла" Комунальне підприємство "Смілакомунтеплоенерго" мало б забезпечувати подачу теплової енергії з 25 жовтня 2018 року, в тому числі - в першу чергу лікувальним закладам, дитячим дошкільним та навчальним закладам.
Як зазначає позивач, останній звертався до НАК "Нафтогаз України" з листами щодо укладення договору на постачання природного газу. Так, листом від 16.11.2018 № 1420 позивач направив першому відповідачу весь необхідний пакет документів для укладення договору. 
Судом враховано посилання позивача на невчинення дій з боку  ПАТ "НАК "Нафтогаз України" розпорядження КМУ від 3 жовтня 2018 р. № 717-р "Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року", яким з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2018/19 року  ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" слід  укласти до 15 жовтня 2018р. договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. N 357 (Офіційний вісник України, 2016 р., N 46, ст. 1666), та принципу недискримінацїї.
Також судом досліджено доводи позивача про зволікання з укладенням договору постачання газу, оскільки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" висувало неприйнятні для комунального підприємства вимоги, а саме - переведення боргів від попереднього постачальника тепла в м. Сміла - ТОВ "Сміла Енергоінвест" на комунальне підприємство, що складало більше ніж 80 млн.грн. (інформація міського голови Цибка О.О.), на підтвердження чого позивачем додано Протокол позачергового засідання комісії з питань техногенно - екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій № 28 від 13.11.2018.
Разом з тим, низький температурний режим (про що свідчать довідки метеорологічної станції м. Сміла, розміщені в томі 1, а.с. 28,29) та снігопади на початку листопада 2018 року разом з відсутністю тепла в приміщеннях стали причиною визнання Смілянською міською радою ситуації, що склалася в місті Сміла, надзвичайною подією. 
Це відображено у протоколі позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого комітету Смілянської міської ради від 13.11.2018 №28. 
Наслідками зазначеного стало переміщення хворих з лікувальних закладів м. Сміла в інші лікувальні заклади міста та області, зупинення навчального процесу в закладах загальної середньої освіти міста, що вбачається з рішення виконкому Сумської міської ради № 393 від 12.11.2018.
Позивач посилається також на наступні обставини: 
- лише після втручання Президента України Порошенка П.О. 15.11.2018, що підтверджується протоколом позачергового засідання Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, та без укладеного договору на постачання природного газу між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та позивачем, ПАТ "Черкасигаз" почав здійснювати фізичну доставку газу на КП "Смілакомунтеплоенерго";
- не зважаючи на те, що Комісією рекомендовано ПАТ "НАК "Нафтогаз України" разом з Черкаською облдержадміністрацією та за участю Смілянської міської ради невідкладно укласти необхідні договори та доповісти Президентові України до 21 години 15 листопада 2018 року, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" ані на вказану годину, ані на наступний чи пізніший день листопада 2018 року так і не уклав з комунальним підприємством договори на постачання газу;
- вказане призвело до несанкціонованого відбору газу позивачем у листопаді 2018 року, тому за відсутності укладеного договору на постачання природного газу з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та відповідно підтвердженого останнім обсягу газу, ПАТ "Черкасигаз" нарахував комунальному підприємству небаланс за листопад 2018 року в сумі 30 971 059,20 грн.
Таким чином, позивач посилаючись на описані фактичні обставини стверджує, що спірний договір, який став єдиним засобом відновити теплопостачання у м. Сміла у 2018 році, було укладено позивачем на вкрай невигідних для себе  умовах, що підтверджується також наступним. 
Відповідно до пункту 5.1. Статуту позивача, для забезпечення діяльності Підприємства за рахунок майнових внесків Засновника створюється статутний капітал у розмірі 8 813 220,00 грн. (вісім мільйонів вісімсот тринадцять тисяч двісті двадцять гривень).
Так, за змістом спірного правочину від 26.12.2018 про переведення боргу позивач прийняв на себе безумовне зобов`язання сплатити НАК "Нафтогаз України" за первісного  боржника ТОВ "Сміла Енергоінвест" 14 130 948,10 грн. 
При цьому, за доводами позивача, йому на виконання п. 3.3. спірного договору не було передано всіх первинних документів, що стосуються предмету договору. Позивачу не відомо про достовірність та підтвердженість визначеного договором боргу в сумі 14 130 948,10 грн. 
Оскільки не відомі умови сплати заборгованості за кредитним договором від 31.10.2016 № 2568/1617-БО-36 між первісним боржником та АТ "НАК "Нафтогаз України", то для позивача неможливим до виконання є п. 3.2. спірного договору, яким передбачено, що Новий боржник зобов`язується  перерахувати грошові кошти в сумі 14 130 948,10 грн в порядку та на умовах, визначених кредитним договором від 31.10.2016 № 2568/1617-БО-36. 
Варто звернути увагу, що прийняте позивачем на себе зобов`язання у розмірі 14 130 948,10 грн. майже вдвічі перевищує розмір його статутного капіталу в сумі 8 813 220,00 грн. та не забезпечено майном і ніякими гарантіями власника (Смілянської міської ради).
Прийнятий на себе борг позивачем є простроченим зобов`язанням ТОВ "Сміла Енергоінвест". Через невизначеність строку сплати боргу за спірним договором, в порядку ст. 530 ЦК України АТ "НАК "Нафтогаз України" має право на одномоментне стягнення всього боргу за відповідною вимогою, що не відповідає інтересам позивача. 
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що укладення спірного договору, за яким позивач бере на себе зобов`язання сплати боргу за іншу юридичну особу без будь-якої компенсації майном чи грошима, без наявності на це фінансової спроможності, всупереч затвердженим власником фінансовим планам підприємства (хоча така дія не заборонена чинним законодавством), не відповідає цілям господарської та статутної діяльності КП "Смілакомунтеплоенерго" (враховуючи наведені вище положення статуту позивача). 
Разом з тим, в матеріалах справи наявний договір постачання природного газу №1690/18-КП-36 від 26.12.2018, укладений між позивачем та АТ "НАК "Нафтогаз України".
Відтак, з урахування єдиної дати укладення спірного правочину та вищевказаного постачання природного газу між сторонами, місцевий господарський суд правомірно визнав обґрунтованими доводи позивача про те, що спірний договір № 14/3525/18 від 26.12.2018 укладено позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, а між укладенням спірного договору та договору постачання газу на період 2018-2019 років із КП "Смілакомунтеплоенерго" прослідковується чіткий безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. 
При  укладенні договору про переведення боргу щодо позивача  не було  дотримано принципів добросовісності, розумності та справедливості. Сам договір його учасниками не виконувався взагалі і протилежного матеріали справи не містять. 
Суд першої інстанції встановив, що наявність таких обставин у позивача підтверджується матеріалами справи. 
Згідно з відомостями з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності КП "Смілакомунтеплоенерго" є постачання пари, гарячої води та кондиціонованого повітря. Тобто на позивача покладено обов`язок безперебійного забезпечення комунальними послугами (теплопостачання та гарячого водопостачання) споживачів м. Сміла. За доводами представників позивача, КП "Смілакомунтеплоенерго" є єдиним постачальником таких послуг на м. Сміла. 
У свою чергу, такий обов`язок може бути виконаний підприємством лише  за умови постачання природного газу, необхідного для вироблення теплової енергії. 
Законом України "Про ринок природного газу" передбачено, що постачання природного газу можливе виключно на підставі договору між постачальником та споживачем. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на початку опалювального сезону 2018-2019 років діяльність позивача КП "Смілакомунтеплоенерго" з теплопостачання та подальше безперебійне функціонування всіх соціально-значимих об`єктів м. Сміла опинилось в прямій залежності від позиції НАК "Нафтогаз України", який ухилився від вчасного укладання договорів на постачання природного газу із позивачем. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що спірний договір переведення боргу позивачем був підписаний з метою своєчасного початку опалювального сезону для недопущення непоправних наслідків життєдіяльності міста та збереження функціонування його мережі опалення.
Щодо тверджень скаржника про відсутність причинно - наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладення з метою усунення обставин) та недоведеність останніх, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
У своїх постановах від 02.08.2018 у справі №918/341/16, від 14.02.2018 у справі №910/8862/17, від 06.03.2018 у справі №910/8866/17 Верховний Суд неодноразово наголошував, що для застосування статті 233 Цивільного кодексу України має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання має відбутися саме з метою усунення обставин). 
Зокрема, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.08.2018 у справі №918/341/16, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі  статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.              
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.
Отже, правочин, вчинений під впливом тяжкої обставини, носить такі обов`язкові ознаки: 
особа вчиняє такий правочин під впливом тяжкої для неї обставини; 
особа вчиняє правочин на вкрай невигідних для себе умовах; 
особа вчиняє такий правочин добровільно та може бути ініціатором такого правочину; 
особа усвідомлює, що вчиняє такий правочин на вкрай невигідних для себе умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини. Друга сторона повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено, та користується цим.
Крім того, має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).
Аналізуючи наведену правову позицію в контексті даних правовідносин, апеляційний суд наголошує, що з встановлених обставин вбачається сукупність наведених ознак, зокрема: 
- позивач вчинив такий правочин під впливом тяжкої для нього обставини, оскільки існувала необхідність відновити теплопостачання у м. Сміла у 2018 році, про що свідчить ряд вищеописаних обставин (зокрема, рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 24.10.2018 №357 "Про початок опалювального сезону 2018-2019рр. в м.Сміла"; протокол позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого комітету Смілянської міської ради від 13.11.2018 №28, довідка метеорологічної станції м. Сміла; лист, направлений позивачем відповідачу; також єдина дата спірного договору та договору постачання природного газу, укладені між позивачем та  АТ "НАК "Нафтогаз України") ;
- спірний правочин очевидно було вчинено на вкрай невигідних для позивача умовах, про що свідчить зокрема фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік: вартість активів комунального підприємства-позивача становить 17 695,3 тис.грн., а відповідно до предмету спірного договору про переведення боргу від 26.12.2018 позивач прийняв на себе безумовне зобов`язання сплатити на користь НАК "Нафтогаз України" 14 130 948,10 грн замість первісного боржника, що становить 79,85 відсотків вартості всіх активів КП "Смілакомунтеплоенерго" за даними його останньої річної фінансової звітності станом на 31.12.2017 року; 
- позивачем вчинено такий правочин добровільно (що сторонами не заперечується); 
- крім того, позивач усвідомлював, що вчиняє такий правочин на вкрай невигідних для себе умовах, але вимушений це зробити під впливом тяжкої обставини. 
Наведеним підтверджується наявність причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та укладеним правочином та відповідно спростовуються доводи скаржника про невідповідність висновку суду першої інстанції стосовно вчинення спірного правочину під впливом тяжкої обставини, що в силу статті 233 ЦК України є підставою для недійсності правочину. 
Крім того, доводи Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про недоведеність позивачем існування таких обставин, з якими вимоги статті 233 ЦК України пов`язують недійсність правочину не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Таким чином, колегія суддів визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що зібраними у справі доказами в їх сукупності доведено наявність правових підстав для визнання недійсним на підставі ст. 233 ЦК України укладеного між сторонами справи договору переведення боргу від 26.12.2018 як такого, що укладений  без дотримання вимог чинного законодавства, із перевищенням повноважень та під впливом тяжкої обставини. 
Одночасно, аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд при вирішенні спору за аналогічних обставин у справі №922/1362/17 у постанові від 16.01.2020. 
Крім того, відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що судом було порушено приписи статей 73, 74, 77 ГПК України при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, однак такі доводи не підтверджені жодними аргументами, також не конкретизовано, у чому саме полягає таке порушення, а відтак - не знайшли свого відображення при перегляді оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції. 
Таким чином, дослідивши вищенаведені обставини, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2020 у справі №925/1545/19.  
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2020 у справі №925/1545/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2020 у справі №925/1545/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду 14.09.2020 дія оскаржуваного рішення була зупинена з огляду на приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, і за наслідками апеляційного розгляду оскаржуване рішення залишено в силі, а тому його дія підлягає поновленню.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2020 у справі  №925/1545/19 - залишити без змін.
3. Матеріали справи № 925/1545/19 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
          Повний текст постанови складено 20.11.2020. 

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                О.І. Поляк

                                                                                М.Л. Яковлєв