П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 522/12951/20	

Головуючий І інстанції Бондар В.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Осіпова Ю.В.,
суддів – Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Департаменту патрульної поліції Сороки Марини Юріївни та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

  В С Т А Н О В И В:

06.08.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до інспектора Департаменту патрульної поліції Сороки М.Ю. (відповідач-1) та Департаменту патрульної поліції (відповідач-2), в якому просила суд:
- скасувати постанову серії 1АВ №00380013 від 27.06.2020р. про притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 255 грн.;
- стягнути з відповідача-2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14421 грн.  
Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивачка особисто не порушувала ПДР та відповідно, не вчиняла того адміністративного порушення, за яке вона була притягнута до адміністративної відповідальності спірною постановою. Докази вчинення саме позивачем такого правопорушення, як порушення встановлених обмежень швидкості у відповідачів відсутні. До того ж, позивач, зокрема, зазначає, що вказаний у спірній постанові автомобіль «Mitsubichi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності, 25.06.2020р. був переданий нею у користування іншій особі (гр. ОСОБА_2 ), яка і користувалась ним 27.06.2020р., а тому відповідно, відсутні будь-які законні підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення 27.06.2020р. адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. 
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17.08.2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду 1-ї інстанції, представник позивача – адвокат Руссу А.П. 26.08.2020р. подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила скасувати рішення суду від 17.08.2020р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Також, в апеляційній скарзі апелянт просила розглянути справу за її відсутності у письмовому провадженні.
17.09.2020р. до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 , в якій він підтримав доводи апеляційної карги та просив розглянути справу за його відсутності.
Представником Департаменту патрульної поліції на вказану вище апеляційну скаргу 22.09.2020р. подано письмовий відзив, в якому відповідачі категорично не визнали доводи цієї апеляційної скарги, мотивовано наполягали на залишенні її без задоволення, а також просили розглянути справу в порядку письмового провадження.
Отже, в зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, та наявністю заяв від учасників справи про розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заяви про приєднання до цієї апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, як встановлено судом 1-ї інстанції з матеріалів справи та змісту спірної постанови, 27.06.2020 року о 18 год. 31 хв., за адресою: М05 Київ-Одеса, 15км + 250м особа, яка керувала транспортним засобом – автомобілем «Mitsubichi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , перевищила встановлені на цій ділянці траси обмеження швидкості руху транспортних засобів на 35 км/год., чим порушила пп. «б» п.12.9 Правил дорожнього руху України. 
За вказане правопорушення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП було притягнуто відповідальну особу – власника вказаного автомобіля «Mitsubichi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 – позивачку ОСОБА_1 та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.
Дане правопорушення було зафіксоване в автоматичному режимі технічним засобом «Каскад 029-1219».
Постанову про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, серії 1АВ №00380013 від 27.06.2020 року винесла інспектор ДПП Сорока М.Ю. на підставі інформаційних файлів та метаданих до них за результатами автоматичної фіксації подій з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.
Інформація про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, є безоплатною та розміщена в мережі Інтернет за посиланням: https://bdr.mvs.gov.ua/user/g/r/1АВ/00380013 / (код доступу eg4Kvzl2wS7).
Також, результати автоматичної фіксації перевищення встановленого обмеження швидкості автомобілем «Mitsubichi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 підтверджуються 3 фотознімками зображення транспортного засобу та відеозаписом правопорушення, які наявні в матеріалах справи.
На фотознімках міститься вся необхідна інформація для встановлення факту вчинення правопорушення, а саме: дата та час вчинення правопорушення; місце вчинення правопорушення; географічні координати місця вчинення правопорушення; фотофіксація автомобіля з чітким зображенням державного номерного знаку; швидкість руху автомобіля, км/год; обмеження (перевищення) швидкості, км/год; напрямок руху автомобіля.
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що усі наявні у справі докази, в тому числі відео- та фото-фіксація автомобіля «Mitsubichi Lancer», номерний знак НОМЕР_1 , свідчать про доведений в повній мірі факт перевищення встановленого обмеження швидкості вказаним автомобілем на 35 км/год, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП. Крім того, суд 1-ї інстанції визнав правомірним покладення адміністративної відповідальності на власника вказаного автомобіля - ОСОБА_1 на підставі статей 14-2, 279-1 – 279-4 КУпАП. 
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України. 
Як слідує зі змісту положень ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Так, підпунктом «б» п.12.9 Правил дорожнього руху України чітко визначено, що забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п.п.12.4-12.7 ПДР, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пп. "и" п.30.3 цих Правил.
Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують вказані вище Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 15-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положеннями ч.1 ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ч.1 ст.122 КУпАП.
Також, слід звернути увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Як загально відомо, 14.07.2015 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким Кодекс України про адміністративні правопорушення був доповнений зокрема ст.ст.14-2, 279-1 – 279-4.
Так, статтею 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
У разі, якщо транспортний засіб зареєстровано за межами території України і такий транспортний засіб відповідно до законодавства не підлягає державній реєстрації в Україні, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), притягається особа, яка ввезла такий транспортний засіб на територію України.
Відповідальна особа, зазначена у частині 1 цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених ст.279-3 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ст.279-1 КУпАП, у разі, якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі, посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у ч.1 ст.14-2 цього Кодексу.
За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції у письмовій або електронній формі (у т.ч. за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Так, статтею 279-3 КУпАП передбачено наступне:
відповідальна особа, зазначена у ч.1 ст.14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:
ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
У випадках звільнення відповідальної особи, зазначеної у ч.1 ст.14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі:
абзацу 2 частини 1 цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс;
абзацу 3 частини 1 цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Отже, з системного аналізу наведених вище норм Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб. 
При цьому, одночасно слід зауважити про те, що така особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності лише в 2-х випадках:
- якщо надасть документальне підтвердження того факту, що до моменту вчинення адміністративного правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
- якщо особа, яка фактично керувала транспортним засобом і вчинила адміністративне правопорушення на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, в даному випадку, фактично посилається на існування саме другої підстави для звільнення її від адміністративної відповідальності, а саме – на передачу нею вищевказаного автомобіля іншій особі до моменту вчинення адміністративного правопорушення.
В той же час, позивач не надає суду жодних доказів дотримання нею умов звільнення  від адміністративної відповідальності, як власника вказаного автомобіля, які прямо передбачені вищенаведеними положеннями ст.279-3 КУпАП, і не посилається на факт вчинення дій, які, згідно з цією статтею, необхідно було вчинити для звільнення її від відповідальності.
Не вчинення ж таких обов`язкових дій, передбачених ст.279-3 КУпАП, не дає правових підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.
Що ж стосується дотримання відповідачем визначеної законодавством процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, то колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.
Так, відповідно до приписів п.5 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі» (затв. наказом МВС України 13.01.2020р. №13), уповноважений поліцейський під час опрацювання матеріалів автоматичної фіксації з використанням Системи з`ясовує наступне:
1) наявність фактичних даних учинення адміністративного правопорушення, ознаки якого зафіксовані на фотознімках (відеозаписі) в інформаційному файлі;
2) відповідність символів номерного знака транспортного засобу на отриманих фотознімках (відеозаписі) символам, розпізнаним Системою;
3) наявність та повноту інформації про зафіксований транспортний засіб;
4) відповідність типу, марки та моделі зафіксованого транспортного засобу його реєстраційним даним, отриманим із Системи;
5) наявність у Системі інформації про те, що до моменту вчинення правопорушення зафіксований транспортний засіб вибув з володіння відповідальної особи внаслідок протиправних дій інших осіб або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать цьому транспортному засобу;
6) наявність та повноту інформації про відповідальну особу зафіксованого транспортного засобу, а в разі фіксації транспортного засобу зареєстрованого за межами України - інформації про особу, яка ввезла його на територію України;
7) наявність інформації про обставини, що виключають адміністративну відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно із ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Під час опрацювання інформаційних файлів, метаданих до них за результатами автоматичної фіксації подій з ознаками правопорушення та інших відомостей, отриманих за допомогою Системи з відповідних реєстрів, баз (банків) даних, необхідних для винесення адміністративної постанови, уповноважений поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктом 3 вказаної вище Інструкції №13 визначено, що при опрацюванні уповноваженим поліцейським матеріалів автоматичної фіксації та встановлення факту учинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції, цим уповноваженим поліцейським виноситься сформована Системою в автоматизованому режимі адміністративна постанова без складання протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі наявності доказів вчинення адміністративного правопорушення, відсутності в матеріалах автоматичної фіксації даних про протиправне використання зафіксованого транспортного засобу або його номерних знаків іншими особами, відсутності обставин, визначених ст.247 КУпАП, з використанням засобів Системи виносить адміністративну постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП, з накладенням цифрового підпису.
Форму постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання / перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, наведено в додатку 1 до цієї Інструкції.
Інформація про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі та винесені постанови про накладення адміністративного стягнення не пізніше наступного робочого дня з дня встановлення відповідальної особи, зазначеної у частині 1 статті 14-2 КУпАП, вноситься до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Винесена уповноваженим поліцейським адміністративна постанова друкується з використанням засобів Системи та протягом 3-х днів із дня її винесення передається національному оператору поштового зв`язку для доставлення на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи) рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Отже, аналіз наведених вище нормативних положень чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази підтверджують те, що інспектор ДПП Сорока М.Ю. при ухваленні спірної постанови, в даному випадку, діяла правомірно та в межах і в порядку, встановленому діючим законодавством.
Щодо питання правомірності використання відповідачами комплексу «КАСКАД», колегія суддів зазначає наступне.
Так, на виконання Додатка 2 «Державної програми підвищення рівня безпеки дорожнього руху в Україні на період до 2020 року» (затв. Постановою КМУ від 25.04.2018р. №435), від виконавця Програми - Міністерства внутрішніх справ України Державним агентством інфраструктурних проектів було здійснено придбання технічних засобів (комплексів автоматичної фіксації порушень правил дорожнього руху) для автомобільних доріг загального користування державного значення.
Відповідно до п.21 Переліку засобів вимірювальної техніки, призначених для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології, Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, введеного в дію Постановою Кабінету Міністрів України №94 від 13.01.2016 року, дистанційні вимірювачі швидкості руху транспортних засобів віднесені до засобів вимірювальної техніки на які поширюється дія Технічного регламенту. Таким чином, вказані пристрої повинні проходити процедуру оцінки відповідності (перевірку типу) та отримати сертифікат перевірки типу.
У статті 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» зазначено, що після отримання сертифікату перевірки типу вказані засоби повинні бути внесені до Реєстру затверджених засобів вимірювальної техніки.
Враховуючи вимоги ДСТУ, щодо стаціонарних приладів контролю вимірювання швидкості з функціями фото/відеофіксації подій з ознаками порушень ПДР, Комплекс «КАСКАД» вимірює швидкість основним та контрольними каналами і передає результати вимірів, у складі інформаційних файлів, по обом каналам до системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.
Отримання автоматизованою системою обробки даних інформаційних файлів та метаданих від Комплексу «КАСКАД» було протестоване.
Згідно законодавства в галузі захисту інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах державні інформаційні ресурси повинні оброблятися в системі із застосуванням комплексної системи захисту інформації. Для її створення використовуються засоби захисту інформації, які мають сертифікат відповідності або позитивний експертний висновок за результатами державної експертизи у сфері технічного захисту інформації (копії сертифікату відповідності та позитивний експертний висновок наявні в матеріалах справи).
Комплекс фото/відео фіксації правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху «КАСКАД» отримав сертифікат перевірки типу №UA.TR.001 5-19 Rev.0, що дійсний в період з 14.01.2019р. по 14.01.2029р. та внесений до Реєстру затверджених засобів вимірювальної техніки (відповідний сертифікат наявний в матеріалах справи).
Також, за результатами експертизи отримано позитивний експертний висновок про відповідність комплексу «КАСКАД» вимогам нормативних документів з технічного захисту інформації, який зареєстровано в Адміністрації Державної Служби спеціального зв`язку та захисту інформації України за №916 від 18.12.2018 року.
Крім того слід зазначити й про те, що даний комплекс «КАСКАД» станом на 23.09.2019 року є єдиним стаціонарним комплексом, який може бути введений в експлуатацію, як складова частина Системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.
Враховуючи наведене, комплекси автоматичної фото/відео фіксації порушень правил дорожнього руху «КАСКАД», як складова частина Системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, пройшли необхідні тестування та мають дозвільні документи на їх використання.
Отже, за таких обставин, колегія суддів вважає, що надані відповідачем документальні підтвердження вчиненого правопорушення є належними доказами факту перевищення вищевказаним автомобілем «Mitsubichi Lancer», номерний знак НОМЕР_1 , встановленого обмеження швидкості, про що також вірно зазначив і суд першої інстанції.
Також, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції цілком обґрунтовано відхилив як помилкові і посилання представника позивача на рішення Верховного Суду, висновки в яких не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, оскільки правовідносини в тих справах не є подібними правовідносинам у цій справі.
Що ж стосується доданих апелянтом до своєї апеляційної скарги (т.б. на стадії апеляційного розгляду справи) та доданих ОСОБА_2 до своєї заяви від 17.09.2020р. про приєднання до апеляційної скарги - договору позички від 25.06.2020р., за умовами якого позивачка ОСОБА_1 передала у безоплатне володіння та користування автомобіль «Mitsubichi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , акту приймання/передачі автомобіля від 25.06.2020р. та письмових пояснень цих осіб, опитаних представником позивача-адвокатом ОСОБА_3 , то судова колегія з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, по-перше, сам по собі факт укладання вказаного вище договору позички та передача позивачем зазначеного автомобіля іншій особі фактично не звільняє позивача від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, оскільки, як вже було зазначено вище, таке звільнення можливе лише тільки після вчинення тих обов`язкових дій, які передбачені положеннями ст.279-3 КУпАП, а саме - особа, яка фактично керувала транспортним засобом і вчинила адміністративне правопорушення на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Не виконання ж вказаних вище обов`язкових дій фактично унеможливлює звільнення позивача від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.
По-друге, слід звернути увагу на той факт, що вказані вище документи, оформлені за 2 дні до вчинення спірного правопорушення, своєчасно не були надані позивачем ані до Департаменту патрульної поліції, ані до суду 1-ї інстанції, що викликає обґрунтовані сумніви у їх достовірності.
До того ж, також слід зауважити й про те, що згідно із ч.2 ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Проте, як свідчать матеріали справи, вказані вимоги ЦК України сторонами договору не дотримані.
Крім того, з аналогічних підстав апеляційний суд не приймає й посилань ОСОБА_2 , викладених ним у своїй заяві про приєднання до апеляційної скарги, оскільки він, як особа, яка фактично керувала транспортним засобом і вчинила спірне адміністративне правопорушення, в порушення вимог ст.279-3 КУпАП, своєчасно особисто не звернувся до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надав документ (квитанцію) про сплату штрафу.
При цьому, колегія суддів одночасно вважає за необхідне наголосити й на тому, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.05.2018р. (справа №337/3389/16-а).
Тому, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що оскаржувана постанова, як акт індивідуальної дії, фактично не може порушувати прав ОСОБА_2 .
Також, при цьому, одночасно слід звернути увагу й на те, що аналогічні висновки з цих спірних питань між цими ж самими сторонами вже були висловлені і у постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020р. по справі №522/11751/20, від 10.09.2020р. по справі №522/12886/20, від 10.09.2020р. по справі №522/12884/20 (ухвала ВС від 19.10.2020р. про відмову у відкритті касаційного провадження), від 10.09.2020р. по справі №522/12490/20 (ухвала ВС від 22.10.2020р. про відмову у відкритті касаційного провадження), від 09.09.2020р. по справі №522/12251/20 (ухвала ВС від 16.10.2020р. про відмову у відкритті касаційного провадження) та від 16.09.2020р. по справі №522/11747/20.
До того ж, також ще необхідно вказати й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив та дійшов обґрунтованого висновку про правомірність оскаржуваної постанови 1АВ №00380013 від 27.06.2020р. та відсутність законних підстав для її скасування.
Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права, в зв`язку із чим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Оскільки суди обох інстанцій дійшли висновку про відмову у задоволенні позову та апеляційної скарги, то відповідно, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, теж слід відмовити.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги та заяви про приєднання до неї, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.271,272,286,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та заяву ОСОБА_2 про приєднання до цієї апеляційної скарги – залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2020 року - без змін.
         Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 16.11.2020р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                             Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                              І.П. Косцова  

                                                                                   В.О. Скрипченко