ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року                                                                            м. Херсон
Номер справи: 766/8096/20
Номер провадження: 22-ц/819/1425/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Кузнєцової О.А.,
Радченка С.В.,
секретар    Давиденко І.О.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 серпня 2020 року, у складі судді Рядчої Т.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним
ВСТАНОВИВ:
       В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Альфа Банк» про визнання споживчого кредиту частково недійсним. Позов обґрунтовано тим, що 06 листопада 2018 року вона уклала з відповідачем угоду про надання кредиту № 501082615, обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії. Відповідно пункту 1 розділу «Умови споживчого кредиту» договору під час користування Кредитом банк надає Позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме: а) за надання кредиту 0,00 % від суми кредиту; б) за обслуговування кредиту 2,40% від суми кредиту. Графіком платежів, що є додатком № 1 до Договору передбачено щомісячну сплату фіксованої суми в розмірі 2067,04 гривень, яка складається із частини основного боргу, відсотків за користування кредитом і плати за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в сумі 797,76 гривень.
       На думку позивача умова кредитного договору щодо встановлення обов`язку сплачувати щомісячну комісію в сумі 797,76 гривень, є недійсною, оскільки в тексті договору не визначено у чому полягає надання послуги розрахунково-касового обслуговування, не надано доказів виконання вказаної послуги та дана послуга є явно несправедливою, оскільки за комісією банк вимагає сплачувати більше ніж сума процентів за кредитом. Вказує, що в реальну річну процентну ставку, яка встановлена договором у розмірі 21,99% вже повинні входити усі супутні послуги, які відповідач надає у тому числі за розрахункове-касове олбслуговування. Посилання в договорі на тарифи, які є невід`ємною частиною договору та вказані на сайті банку:www.alfabank.com.ua є незаконними, оскільки позивач з даними правилами та тарифами не ознайомлена, не підписувала їх. Вважає обов`язок сплачувати комісію в сумі 797,76 гривень несправедливою умовою Договору про надання споживчого кредиту і недійсною з моменту укладення договору, з підстав передбачених ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». 
Просила суд визнати п.1 розділу «умови споживчого кредиту» угоди про надання кредиту № 501082615, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії від 06.11.2018 року недійсним та виключити з графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту, реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, що є додатком № 1 до Угоди, платежі за розрахунково-касовим обслуговуванням у сумі 797,76 грн з моменту укладення угоди – з 06.11.2018 року; стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 суму переплачених коштів за кредитним договором у розмірі 3005,94 грн.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування  та на підтвердження того, що оспорювані ним умови є несправедливими. Суд дійшов висновку, що позичальниця ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, Додатком №1 до Кредитного договору (графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), якими передбачена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування, що підтверджується її підписом. Отже, позивачка була ознайомлена про умови кредитування та реальну ціну фінансової послуги, які вона мала би розуміти, підписуючи кредитний договір. 
З апеляційною скаргою на рішення суду звернулась ОСОБА_1 .. Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не досліджено яким чином надавалася послуга за розрахунково-касове обслуговування, у чому саме вона полягає та те, що вона є явно несправедливою, відповідно до положень ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Так, встановлення комісійної винагороди в розмірі 2,4 %, відповідач порушує правило пропорційності та висуває несправедливу умову, якою окрім процентів в розмірі 12 454, 04 грн, страховки в сумі 3240 грн, позичальник повинен платити 28 710,36 грн комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту у сумі 30 000 грн. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Альфа Банк» вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, вважає рішення законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін. Зазначає, що позивач виконала умови договору, сплативши 18 292 грн, з яких 3191,04 грн комісія за обслуговування кредиту, тобто такими діями підтвердила той факт, що умови договору її влаштовують.
В судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились, АТ «Альфа Банк» в заяві на адресу суду апеляційної інстанції просив розгляд справи проводити за відсутності представника банку.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 06.11.2018 року ОСОБА_1 прийняла пропозицію (акцепт) на укладання угоди про надання кредиту №501082615, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії з АТ "Альфа Банк" на умовах строковості, зворотності та платності, який надано на споживчі цілі, строком на 3 роки. 
Згідно п. 1 договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме: за обслуговування кредиту 2,4 % від суми кредиту, зазначеної в цьому акцепті без ПДВ.
Згідно додатку № 1 до угоди про надання кредиту №501082615 від 06.11.2018 року, яким є графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Так, розрахунком сукупної вартості передбачено повернення кредиту в розмірі 30000 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 12454,04 грн, платежі за розрахунково-касове обслуговування 28719,36 грн, реальна процентна ставка 102,74 %, загальна вартість кредиту - 74413,40 грн.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зроблено висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № PLRPGK0000000002 від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції на час укладення оспорюваного договору,  договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову дійшов висновку, що позивач не довела, що умова договору про сплату 2,40% щомісячно, є несправедливою, так як законодавством, що діяло на час укладення договору, не заборонено включення до загальної вартості кредиту комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця. 
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду в конкретній справі є помилковим, оскільки відсутність законодавчо встановленої заборони встановлення комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту не може бути підставою для встановлення умов договору, які є явно несправедливими, оскільки сплата комісії «за обслуговування кредиту» в розмірі більшому ніж встановлені банком відсотки, яка сплачується в твердій сумі щомісячно, незалежно від здійснених погашень вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Оспорений пункт договору «за обслуговування кредиту» відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором. Без опису в чому полягає надана послуга, при тому, що договором передбачено, що за переказ коштів, та приймання готівки на рахунки Банку сплачується комісійна винагорода, яка передбачена тарифами банку, вказана умова, на думку колегії суддів, є несправедливою та такаю, що всупереч принципу добросовісності має істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Позовна вимога про виключення з графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту, реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, що є додатком № 1 до Угоди, платежі за розрахунково-касовим обслуговуванням у сумі 797,76 грн з моменту укладення угоди – з 06.11.2018 року, задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від визнання недійсним підпункту «б» пункту 1 угоди. 
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 серпня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати недійсним підпункт «б» пункту 1 угоди про надання кредиту № 501082615, обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії від 06 листопада 2018 року щодо сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту. 
       Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 сплачені нею на виконання підпункту «б» пункту 1 розділу угоди про надання кредиту № 501082615, обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії від 06 листопада 2018 року комісійну винагороду за обслуговування кредиту у сумі 3005,94 гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2020 року.

Головуючий                                                                        І.В. Вейтас

Судді:                                                                          О.А. Кузнєцова

С.В. Радченко