УХВАЛА
 
19 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 490/9017/18
провадження № 61-14232ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Червинської М. Є.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електроенергії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про визнання рішення незаконним, стягнення витрат на лікування та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2018 року Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (далі - АТ «Миколаївобленерго») звернулося до Центрального районного суду м. Миколаєва з указаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою кориться вартість необлікованої електроенергії в розмірі 59 162,45 грн. 
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустріним позовом до АТ «Миколаївобленерго», у якому, збільшивши свої позовні вимоги, просила визнати рішення комісії, оформленого протоколом від 08 серпня 2018 року № 1801 з розгляду акта від 05 липня 2018 року № К 0153 про вчинення нею, як споживачем, дій, що призвели до зміни показів приладу обліку, за наслідками чого їй виставлена до сплати сума збитків у розмірі 59 162,45 грн незаконним, стягнути з АТ «Миколаївобленерго» на її користь 10 000 грн компенсації моральної шкоди та 2 347,33 грн витрати на лікування.
 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020 року у задоволенні позову АТ «Миколаївобленерго» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнено з АТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_1 5 500 грн витрат на правничу допомогу.
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову АТ «Миколаївобленерго» скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Миколаївобленерго» збитки в розмірі 59 162,45 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва                           від 17 червня 2020 року в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 скасовано. В решті рішення суду залишено без змін.
 
25 вересня 2020 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року, в якій просить суд касаційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення комісії з розгляду актів порушень правил користування електричною енергією та постанову апеляційного суду скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким зустрічний позову ОСОБА_1 задовольнити. 
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями                    від 28 вересня 2020 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача      Бурлакова С. Ю.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на наступне.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,      що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку              на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102,00 грн.
 
Предметом первісного позову у цій справі є вимога про стягнення вартості необлікованої електроенергії в розмірі 59 162,45 грн, та зустрічного позову серед інших вимог є стягнення витрат на лікування та відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 12 347,33 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 =                        210 200 грн).
 
Тобто в указаній частині справа № 490/9017/18 є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.
 
Предметом зустрічного позову в цій справі є також вимога про визнання рішення незаконним.
 
Зазначена справа в цій частині вимог є незначної складності та не належить               до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки вона є людиною похилого віку, яка знаходиться на обліку у сімейного лікаря за станом здоров`я та періодично потребує медичного лікування, для підтримання нормального ритму життя стягнути з не сума боргу є значною. 
 
Наведені заявником обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
 
Крім цього, посилання заявника в касаційній скарзі на те, що викладені в оскаржуваних судових рішеннях висновки не узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, як на підставу касаційного оскарження судових рішень в цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи         у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявники не продемонстрували наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                   у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано                на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим,               що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним                      з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу       до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду             і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі.                    У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення       у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
З урахуванням вказаного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Зазначення у постанові Миколаївського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електроенергії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про визнання рішення незаконним, стягнення витрат на лікування та відшкодування моральної шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

 
Судді                                                                                                            С. Ю. Бурлаков
 
Є. В. Коротенко
 
М. Є. Червинська