Постанова
Іменем України
 
22 жовтня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 457/462/16-ц
провадження № 61-21807св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , реєстраційна служба Трускавецького міського управління юстиції, Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції,
треті особи: державний нотаріус Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевич Руслан Іванович, Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Еліт-сервіс»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового                провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції, Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Галицьке ВДВС Львівського МУЮ), треті особи: державний нотаріус Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевич Р. І., Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк»), Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Еліт-сервіс» (далі - ТОВ «ТД «Еліт-сервіс»), про визнання недійсним та скасування протоколу № 13-0113/12-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) на виконання виконавчого листа № 2-2426/10 від 19 листопада 2010 року, виданого Галицьким районним судом міста Львова; визнання недійсним та скасування акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 від 20 грудня 2012 року з реалізації нежитлової будівлі площею 433,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень загальною площею 155,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , затвердженого 20 грудня 2012 року начальником Галицького ВДВС Львівського МУЮ; визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року № 97, виданого державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р. І.; визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року № 92, виданого державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р. І. 
 
В обґрунтування позову зазначив, що 07 грудня 2012 року відбулися прилюдні торги, які проведені Львівською філією ТОВ «ТД-ЕлітСервіс» з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме майнового комплексу по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_1 . За результатами торгів складено протокол від 07 грудня 2012 року № 13-0113/1232 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмет іпотеки) згідно з яким, переможцем торгів став ОСОБА_2 20 грудня 2012 року заступником начальника Галицького ВДВС Львівського МУЮ Пиць А. А. складено акт державного виконавця про реалізацію (предмета іпотеки), що належить на праві власності ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 6.4 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна № 68/5 встановлено, що на підставі цього акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. 08 травня 2013 року державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевич Р. І. на підставі акта державного виконавця про реалізацію (предмета іпотеки) від 20 грудня 2012 року видано на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. У відповідності до рішення Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2014 року визнано недійсними прилюдні торги від 07 грудня 2012 року по реалізації вказаного вище нерухомого майна - майнового комплексу. Тобто, договір купівлі-продажу, укладений внаслідок проведених торгів щодо даного нерухомого майна, судом визнаний недійсним. 
 
Позивач стверджував, що оскільки рішенням суду скасовано прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна предмета іпотеки нежитлової будівлі в АДРЕСА_1 , загальною площею 433,0 кв. м та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень в АДРЕСА_2 , загальною площею 155, 8 кв. м, то у відповідності до статті 216 Цивільного кодексу України              (далі - ЦК України) наслідком повернення до попереднього стану (реституції) є скасування протоколу проведення прилюдних торгів, акту державного виконавця, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та виключення запису про державну реєстрацію права власності на квартиру. У  зв`язку із визнанням недійсними прилюдних торгів від 07 грудня 2012 року зазначає, що фактично відсутня підстава для видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів 08 травня 2013 року, згідно з яким було проведено реєстрацію права власності на нежитлові будівлі гаражно-складських приміщень, що знаходяться в АДРЕСА_2 , а тому позивач переконував, що свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року підлягає скасуванню з внесенням відповідних змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно.
 
Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 28 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено позовну давність, про застосування наслідків спливу якого відповідачем подано заяву, оскільки про порушення свого права позивач дізнався у лютому 2013 року, а з вказаним позовом звернувся у квітні 2016 року.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» задоволено. Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 28 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсними та скасовано: протокол № 13-0113/12-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) на виконання виконавчого листа № 2-2426/10 від 19 листопада 2010 року, виданого Галицьким районним судом міста Львова; акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , від 20 грудня 2012 року з реалізації нежитлової будівлі площею 433,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень загальною площею 155,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , затверджений 20 грудня 2012 року начальником Галицького ВДВС Львівського МУЮ; свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року № 97, видане державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р. І.; свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року № 92, видане державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р. І. Стягнуто з ОСОБА_2 , Галицького ВДВС Львівського МУЮ на користь ОСОБА_1 2 204,80 грн судового збору за подання позву до суду першої інстанції та 3 307,20 грн за подання апеляційної скарги, а всього 5 512,60 грн з кожного в рівних частинах по 2 756,30 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , Галицького ВДВС Львівського МУЮ на користь ПАТ «Кредобанк» 3 307,00 грн за подання апеляційної скарги, з кожного в рівних частинах по 1 653,50 грн.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції розглядаючи справу, не встановив обставин порушення прав та інтересів позивача, як боржника у виконавчому провадженні, а тому необґрунтовано відмовив в позові з підстав пропущення позовної давності.
 
Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивач у цій справі має право на звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного права не з часу проведення оспорюваних торгів, а з часу, зокрема, набрання законної сили судовим рішенням про визнання таких торгів недійсними, або протягом усього строку добровільного невиконання такого рішення суду, тому позовна давність позивачем у цій справі не пропущена.
 
Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду про визнання торгів недійсними є невиконаним, що унеможливлює подальше примусове виконання виконавчого листа, виданого Галицьким районним судом м. Львова, та порушує права, як стягувача, так і боржників у згаданому виконавчому провадженні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиція інших учасників справи
 
У листопаді 2019 року  ОСОБА_2 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від  24 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Також у касаційній скарзі заявник просив зупинити дію оскаржуваного судового рішення і проводити розгляд справи за його участі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд:
 
-  не врахував, що відлік позовної давності завжди починається від дня, коли особа дізналася, або могла дізнатися про порушення свого права незалежно від того, коли судом визнано прилюдні торги недійсними;
 
-  не звернув увагу на правові висновки Великої Плати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, постанові від  21  листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 457/324/13 щодо питання  застосування позовної давності;
 
 -  не надав оцінки тому, що до участі у справі у якості співвідповідача не було залучено ТОВ «ТД ЕлітСервіс», як організатора публічних торгів, а тому є підстави для відмови у задоволенні позову;
 
-  не врахував, що у справі є нерозглянуті зауваження заявника щодо правильності протоколу судового засідання, що відбулось 01 листопада 2017 року, подані до Трускавецього міського суду Львівської області 15 січня 2018 року;
 
- безпідставно поновив ПАТ «Кредобанк» строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкрив апеляційне провадження, оскільки у клопотанні вказаного заявника про поновлення строку на апеляційне оскарження не наведено жодної поважної причини його пропуску;
 
- вирішив справу за відсутності заявника та його представника, чим позбавив заявника конституційного права на участь у судовому засіданні і захист у судовому розгляді.
Крім того, заявник вказує на те, що в матеріалах справи відсутні частини звукозапису судового засідання апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року, а тому невідомо чи суд розглядав його клопотання про відкладення судового розгляду.
 
На момент розгляду справи Верховним Судом від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу  ОСОБА_2 .
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 06 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_2 , витребувано матеріали цивільної справи № 457/462/16-ц із Трускавецького міського суду Львівської області, відмовлено у задоволенні клопотання заявника про зупинення дії постанови Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року та надано учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу.
 
У грудні 2019 року матеріали справи № 457/462/16-ц надійшли до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
 
Згідно з пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_2 надіслана до  Верховного Суду у листопаді 2019 року, то вона підлягає розгляду у порядку визначеному в ЦПК України в редакції до 08 лютого 2020 року.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду - без змін, оскільки її прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Фактичні обставини справи
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні Галицького ВДВС Львівського МУЮ перебувало виконавче провадження ВП № 25891700 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2426, виданого 19 листопада 2010 року Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Кредобанк» 1 458 065,97 грн боргу за кредитним договором.  
 
В ході проведення виконавчих дій 07 грудня 2012 року відбулися прилюдні торги з реалізації майна боржника. Згідно з протоколом про проведення прилюдних торгів ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» від 07 грудня 2012 року № 13-0113/12-2 переможцем аукціону з продажу лота № 2: майновий комплекс по АДРЕСА_1 , який складається з нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 , загальною площею 433,00 кв. м та нежитлових будівель гаражно - складських приміщень по АДРЕСА_2 загальною площею 155, 8 кв. м став ОСОБА_2 . 
 
20 грудня 2012 року начальником Галицького ВДВС Львівського МУЮ затверджено акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , від 20 грудня 2012 року з реалізації нежитлової будівлі площею 433,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень загальною площею 155,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
 
08 травня 2013 року державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І. видано свідоцтва № 92 та № 97 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. 
 
Рішенням Трускавецького міського суду від 10 червня 2013 року у цивільній справі  № 457/324/13 позов ОСОБА_1 до ТОВ «ТД Еліт Сервіс» в особі Львівської філії, Галицького ВДВС Львівського МУЮ про визнання прилюдних торгів недійсними, третя особа - ОСОБА_2 , задоволено. Визнано прилюдні торги від 07 грудня 2012 року, проведені Львівською філією ТзОВ «ТД Еліт Сервіс», з реалізації арештованого нерухомого майна - предмета іпотеки нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 загальною площею 433,0 кв. м та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень недійсними. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено. 
 
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2014 року у цивільній справі № 457/324/13 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 10 червня 2013 року в частині визнання прилюдних торгів від 07 грудня 2012 року, проведених Львівською філією ТОВ «ТД Еліт Сервіс», з реалізації арештованого нерухомого майна - предмета іпотеки нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 загальною площею 433,0 кв. м та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень недійсними скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги від 07 грудня 2012 року, проведені Львівською філією ТОВ «ТД Еліт Сервіс» з реалізації арештованого нерухомого           майна - предмета іпотеки нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 загальною площею 433,0 кв. м та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень.   В решті рішення суду залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних  і кримінальних справ від 02 жовтня 2014 року у цивільній справі № 457/324/13 касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення  суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Щодо суті спору
 
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
 
Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
 
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону.
 
Таке розуміння можливості визнання правочину, як договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
 
При цьому, акт державного виконавця лише констатує подію проведення прилюдних торгів, а тому він не може бути визнаний недійсним з підстав порушення проведення процедури торгів за відсутності судового рішення про визнання таких торгів недійсними. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 727/2937/15-ц (провадження № 61-18156св18).
 
Аналогічно до цього висновку, на думку колегії суддів, не може бути визнано недійсним протокол про проведення прилюдних торгів, який підтверджує укладення договору купівлі-продажу на таких торгах, а також свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, яке є правопідтверджуючим документом набуття переможцем торгів права власності на придбане майно, за відсутності рішення при визнання недійсними самих торгів.
 
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
 
Відтак, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами таких торгів, відповідно виникатимуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору. Ці права та обов`язки реалізовуються шляхом застосування інституту реституції.
 
Однак, без визнання недійсним (скасування) протоколу про проведення прилюдних торгів, акта виконавця про реалізацію арештованого майна, а також свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів застосування цього інституту стає неможливим, та матиме своїм наслідком також неможливість виконання обов`язкового рішення суду при визнання самих торгів, як первинної підстави виникнення права власності, недійсними.
 
Така ситуація сприятиме прояву у спірних правовідносинах правової невизначеності, як елементу принципу верховенства права.

 
Щодо застосування позовної давності 
 
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
 
Відповідно до статі 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
 
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
 
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, не встановив обставин порушення прав та інтересів позивача, як боржника у виконавчому провадженні, а тому необґрунтовано відмовив в позові з підстав пропуску позовної давності.
 
Також, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивач у цій справі має право на звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного права не з часу проведення оспорюваних торгів, а з часу, зокрема, набрання законної сили судовим рішенням про визнання таких торгів недійсними, або протягом усього строку добровільного невиконання такого рішення суду, тому позовна давність позивачем у цій справі не пропущена.
 
Крім того, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення суду про визнання торгів недійсними є невиконаним, що унеможливлює подальше примусове виконання виконавчого листа, виданого Галицьким районним судом м. Львова, та порушує права, як стягувача, так і боржників у згаданому виконавчому провадженні.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що до участі у справі у якості співвідповідача не було залучено ТОВ «ТД ЕлітСервіс», як організатора публічних торгів, а тому є підстави для відмови у задоволенні позову, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.
 
Так, у справах про визнання прилюдних торгів недійсними, в якості відповідачів мають бути залучені всі сторони цього правочину, а саме: державна виконавча служба, організатор торгів та їх переможець.
 
Зі змісту рішення Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2014 року у справі № 457/324/13, яким визнано недійсними прилюдні торги від 07 грудня 2012 року з реалізації арештованого нерухомого майна - предмета іпотеки нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 , загальною площею 433,0 кв. м, вбачається, що зокрема ТОВ «ТД Еліт Сервіс» як організатор торгів було залучене до участі у справі в якості співвідповідача та мало можливість захищати свої інтереси  у цій процесуальній ролі.
 
Разом з тим у даній справі позовні вимоги стосуються лише застосування наслідків недійсності вказаних прилюдних торгів, тому участь ТОВ «ТД Еліт Сервіс» в якості співвідповідача для правильності розгляду цієї справи немає жодного правового значення.
 
Крім того, дана юридична особа була залучена до участі у цій справі в якості третьої особи.
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що відлік позовної давності завжди починається від дня коли особа дізналася, або могла дізнатися про порушення свого права, незалежно від того коли судом визнано прилюдні торги недійсними є безпідставним з огляду на таке.
 
Так, за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
Однак з урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
 
Предметом спору у межах справи № 457/324/13 було питання про правомірність прилюдних торгів від 07 грудня 2012 року з реалізації арештованого нерухомого майна.
 
Зазначений правочин, за своєю правовою природою, не є нікчемним, а є оспорюваним. Відповідно, правова оцінка його недійсності пов`язується саме з висновками рішення суду про таке, що є способом захисту цивільного права та інтересу. 
 
Саме з набранням рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2014 року у справі № 457/324/13 про визнання недійсними прилюдних торгів від   07   грудня 2012 року законної сили і остаточним вирішення такого спору пов`язується спростування презумпції правомірності укладеного правочину та презумпції його чинності, а отже виникнення у позивача у цій справі підстав для  звернення до суду з вимогами про скасування похідних від прилюдних торгів документів, а саме: протоколу № 13-0113/12-2 проведення прилюдних торгів, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року № 97 та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року № 92. 
 
Отже у цій справі, з урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов`язаний з наведеними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою, сформульованою в рішенні Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2014 року у справі № 457/324/13 про визнання недійсними прилюдних торгів від 07 грудня 2012 року.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не звернув увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, постанові від  21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 457/324/13 щодо питання  застосування позовної давності,є необґрунтованими, оскільки у наведених заявником постановах Верховного Суду та оскаржуваному судовому рішенні апеляційного суду встановлено різні фактичні обставини справ.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно поновив ПАТ «Кредобанк» строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкрив апеляційне провадження є неспроможними, оскільки суд апеляційної інстанції в межах своїх дискреційних повноважень надав належну оцінку доводам клопотання апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкрив апеляційне провадження у цій справі за скаргою ПАТ «Кредобанк».
 
Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні частини звукозапису судового засідання апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року та про те, що у справі є нерозглянуті зауваження заявника щодо правильності протоколу судового засідання, що відбулось 01 листопада 2017 року, однак в силу положень частини другої статті 410 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) такі порушення не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і законного оскаржуваного судового рішення апеляційного суду.
 
Інші доводи касаційної скарги правильність висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до незгоди заявника з оскаржуваною постановою апеляційного суду.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи                    (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).
 
При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Щодо клопотання заявника про розгляд справи за його участі
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Абзац другий частини першої статті 402 ЦПК України визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.
 
Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
 
Оскільки суд касаційної інстанції не встановив необхідності надання пояснень сторонами у справі на стадії касаційного перегляду судових рішень, то підстави для розгляду справи за участю сторін судом касаційної інстанції відсутні, а тому у задоволенні клопотання заявника про розгляд справи за його участі, необхідно відмовити.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про розгляд справи за його участю.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков	
 	     	
 	О. В. Ступак	
 	     	
 	Г. І. Усик