ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 листопада 2020 року           справа № 200/3252/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання – Сізонов Є.С., за участю представника відповідача – Вадовського М.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року (повний текст складено 10 серпня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/3252/20-а (суддя в 1 інстанції – Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправним і скасування наказу, стягнення грошового забезпечення,-

                                                     В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Військова частина НОМЕР_2 (далі – третя особа), в якому просив: визнати протиправним і скасувати пункт 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.02.2020 № 191; визнати протиправним і скасувати пункт 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.02.2020 № 191 в частині віднесення збитків заданих державі на загальну суму 30405 (тридцять тисяч чотириста п`ять) гривень 00 копійок на рахунок командира Військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 ; визнати протиправним і скасувати пункт 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.02.2020 № 191 в частині занесення суми збитків завданих державі командиром Військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_1 на загальну суму 30405 (тридцять тисяч чотириста п`ять) гривень 00 копійок до книги обліку грошових стягнень та нарахувань Військової частини НОМЕР_1 ; визнати протиправним і скасувати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.02.2020 № 191 в частині не виплати премії за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності, командиру Військової частини НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до заподіяння матеріальних збитків; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_1  премію за лютий 2020 року в сумі 2871 (дві тисячі вісімсот сімдесят одна ) гривня 00 копійок; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення у сумі 3964 (три тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) гривень 00 копійок.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що службове розслідування, яке призначено відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2019 № 1256 «Про призначення службового розслідування щодо нестачі майна автомобільної служби військової частини НОМЕР_2 », проведено з численними порушеннями, посадовими особами які проводили службове розслідування порушено порядок його проведення, а також право позивача на належний захист своїх прав та законних інтересів, а саме: не повідомлено особу у відношенні якої було проведено службове розслідування, не були взяті пояснення по суті предмета розслідування, не було повідомлено про прийняте рішення за результатами службового розслідування а також службове розслідування проводилось у період знаходження на лікарняному особи у відношенні якої проводилось службове розслідування. Наказ про притягнення до відповідальності прийнято в період перебування особи на лікарняному. Не встановлено, що втрата майна сталася саме  шляхом розкрадання, пошкодження, втрати чи незаконного використання військового майна, погіршення або заниженням його цінності. Наказ про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності доводиться до винної особи під підпис. Дисциплінарний статут встановлює умови та порядок накладення дисциплінарних стягнень, а його притягнуто до матеріальної відповідальності.
Також зазначав, що службове розслідування призначається відносно конкретного військовослужбовця, а не за фактом правопорушення. Вважає, що  не має причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого призначене службове розслідування, і виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби. Посилався на порушення порядку оголошення оскаржуваного наказу. Не встановлено, що втрата майна сталася з його вини саме шляхом розкрадання, пошкодження, втрати чи незаконного використання військового майна, погіршенням або заниженням його цінності. Вказував на те, що виконуючі свої посадові обов`язки, він зробив все можливе для запобігання втрат військового майна, вживаючи всі заходи, передбачені військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, запобігаючи розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності. Посилався на те, що його притягнуто до матеріальної відповідальності на підставі Дисциплінарного статуту.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі № 200/3252/20-а у задоволенні позову було відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції. 
В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
З витягу з наказу командувача високомобільних десантних військ Збройних Сил України від 17.10.2017 № 70 і витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 09.11.2017 № 318 випливає, що підполковника ОСОБА_1 призначено командиром 90 окремого аеромобільного батальйону, який з 09.11.2017 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою командира військової частини ( НОМЕР_2 ).
23 грудня 2019 року командиру Військової частини НОМЕР_2 надійшов рапорт молодшого сержанта ОСОБА_2 , за яким під час прийому посади начальника автомобільного складу Військової частини НОМЕР_2 він виявив недолік, а саме нестачу в автомобільному складі на суму 478395,10 грн.
Наказом позивача від 23.12.2019 № 411 за вказаним фактом призначене службове розслідування.
Указаний наказ був скасований наказом позивача від 14.01.2020 № 14 у зв`язку з надходженням наказу вищого командування – Військової частини НОМЕР_1 № 1187 від 19.12.2019.
З наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 29.01.2020 № 28 і доповідної записки від 29.01.2020 № 62 випливає, що з 29.01.2020 позивач вибув на лікування до Військової частини НОМЕР_3 .
Згідно з наказом від 12.02.2020 № 42 і доповідної записки від 12.02.2020 № 101 позивач прибув з Військової частини НОМЕР_3 та приступив до виконання службових обов`язків.
З наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2019 № 1187 «Про підсумки проведення перевірки господарської діяльності всіх служб та інвентаризації військового майна у військовій частині» випливає, що за фактом виявленої під час інвентаризації нестачі майна автомобільної служби у Військовій частині НОМЕР_2 вирішено провести службове розслідування.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2019 № 1256 «Про призначення службового розслідування щодо нестачі майна автомобільної служби військової частини НОМЕР_2 » вирішено провести службове розслідування за фактом нестачі військового майна автомобільної служби Військової частини НОМЕР_2 , виявленої за результатами перевірки господарської діяльності всіх служб та інвентаризації військового майна.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2020 № 116 продовжений строк проведення службового розслідування, призначеного вказаним наказом, до 04.02.2020.
До суду першої інстанції надана копія акта службового розслідування від 03.02.2020, проведеного на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2019 № 1256 «Про призначення службового розслідування щодо нестачі майна автомобільної служби військової частини НОМЕР_2 » з метою уточнення причин і умов, що сприяли виникненню нестачі майна автомобільної служби Військової частини НОМЕР_2 .
З указаного акта службового розслідування випливає, що у відповідності до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2019 № 960 «Про проведення перевірки господарської діяльності всіх служб та інвентаризації військового майна у військовій частині» внутрішньою перевірочною комісією було виявлено нестачу майна автомобільної служби на складі Військової частини НОМЕР_2 , на загальну суму 514 148,25 грн. З пояснення командира Військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 встановлено, що на момент прийому посади командира Військової частини НОМЕР_2 про нестачі йому не було повідомлено. Про нестачу на автомобільному складі стало відомо після прийому та здачі попереднім начальником складу старшини ОСОБА_3 та новим начальником складу молодшим сержантом ОСОБА_2 . Кожного місяця начальником автомобільної служби старшим лейтенантом ОСОБА_4 доповідалось, що майно в наявності, проблемних питань не виявлено. З пояснення старшого лейтенанта ОСОБА_4 , який займає посаду начальника автомобільної служби Військової частини НОМЕР_2 з 04.06.2018, установлено, що період з червня 2019 року по теперішній час він не міг здійснити належний облік майна автомобільного складу у зв`язку з виконанням бойового завдання у м. Мелітополі, бойового злагодження у м. Житомир, району виконання бойового завдання м. Щастя. Від начальника автомобільного складу старшини ОСОБА_3 доповіді про нестачу на автомобільному складі не надходили. З пояснень старшини ОСОБА_3 , який займає посаду начальника складу автомобільної служби Військової частини НОМЕР_2 , установлено, що він не доповів командирам про наявність нестачі. Факт нестачі майна ними не заперечується
В акті службового розслідування від 03.02.2020 зазначено, що станом на 31.01.2020 нестача військового майна на складі автомобільної служби Військової частини НОМЕР_2 , яка була виявлена під час інвентаризації майна автомобільної служби на складі Військової частини НОМЕР_2 , з урахуванням відшкодованого та облікованого майна, складає 177707,20 грн, що підтверджено довідкою-розрахунком шкоди нанесеної державі на майно автомобільної служби військової частини НОМЕР_2 . Неправомірні дії військовослужбовця військової служби за контрактом командира Військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 полягають в тому, що діючи з необережністю, не передбачаючи можливості настання негативних правових наслідків своїх дій (бездіяльності), хоча повинен був та міг їх передбачити, допустив нестачу майна на складі автомобільної служби Військової частини НОМЕР_2 у наслідок відсутності контролю, чим порушив вимоги пункту 3.1.3. Наказу Міністра оборони України «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» від 16.07.1997 №300, вимог ст. 11 Статуту у частині недодержання Законів України, ст. 16 Статуту в частині невиконання завдань доручених за посадою, а також безпосередньої особистої недисциплінованість, що призвело до нанесення матеріальної шкоди Військовій частині НОМЕР_2 .
У зазначеному акті вказано, що причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є: особиста недисциплінованість та недбале ставлення де обов`язків військової служби з боку військовослужбовців; порушення військовослужбовцем вимог статутів Збройних єна України та інших нормативно-правових актів щодо обов`язків військовослужбовця. Враховуючи наявні матеріали службового розслідування, факт неналежного виконання командиром Військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_1 , начальником автомобільної служби військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_4 , начальником складу автомобільної служби Військової частини НОМЕР_2 старшиною ОСОБА_3 своїх службових обов`язків, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди Військовій частині НОМЕР_2 доведено. Командир Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 у наслідок відсутності контролю порушив вимоги пункту 3.1.3. наказу Міністра оборони України «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» від 16.07.1997 №300. На підставі пункту 2 статті 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» несе обмежену матеріальну відповідальність. Заперечення, заяви та клопотання від підполковника ОСОБА_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_4 , старшини ОСОБА_3 та інших осіб не надходили.
У зв`язку з наведеним, в акті службового розслідування від 03.02.2020 запропоновано за завдану матеріальну шкоду державі в розмірі 177707,20 грн н наслідок невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцями своїх службових обов`язків: командира Військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 за відсутність контролю та порушення вимог пункту 3.1.3. наказу Міністра оборони України «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» від 16.07.1997 №300 у частині «Командир військової частини (з`єднання) несе особисту відповідальність за організацію матеріального, медичного, ветеринарного, технічного, аеродромно-технічного, торговельно-побутового, квартирно-експлуатаційного та фінансового забезпечення; за забезпечення частини (з`єднання) матеріальними засобами і коштами та організацію їх перевезення, законність та доцільність їх витрачання; за підтримання у справному стані та правильне використання озброєння, бойової та іншої техніки, боєприпасів, пального, спеціальних споруд та інших матеріальних засобів....», порушення вимог ст. 11 Статуту у частині недодержання Законів України, ст. 16 Статуту у частині невиконання завдань доручених за посадою, а також безпосередню особисту недисциплінованість, що призвела до нанесення матеріальної шкоди Державі - притягнути до дисциплінарної відповідальності. Суму нанесених державі збитків у розмірі 177707,20 грн стягнути, зокрема, з командира Військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , за завдану матеріальну шкоду державі притягнути до часткової матеріальної відповідальності, яка складає 30405,00 грн.
З урахуванням наведеного, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2020 від № 191 позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі внаслідок неналежного контролю за діяльністю підпорядкованих посадових осіб, що призвело до нестачі військового майна на складі автомобільної служби військової частини НОМЕР_2 на загальну суму в розмірі 30405,00 грн. Помічнику командира бригади з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 : суму збитків завданих державі на загальну суму в розмірі 30405,00 грн віднести на рахунок позивача та проводити утримання з його грошового забезпечення до повного погашення. Суму збитків завданих державі на загальну суму у розмірі 30405,00 грн занести до книги обліку грошових стягнень та нарахувань Військової частини НОМЕР_1 ; на підставі абзацу 9 пуншу 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, не виплачувати премію за місяць, в якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності, командиру Військової частини НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до заподіяння матеріальних збитків.
Також указаним наказом притягнуті до матеріальної відповідальності ОСОБА_4 і ОСОБА_3 .
У наданій до суду першої інстанції копії бланка отримання пояснень позивача від 17.01.2020 наявний підпис позивача про відсутність клопотань, заяв та пропозицій щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які проводять службове розслідування. Також наявний підпис про ознайомлення з його правами та обов`язками.
Відповідачем до суду першої інстанції надана копія книги огляду перевірки наявності стану збереження військового майна на складі автомобільного майна Військової частини НОМЕР_2 (розпочата 08.01.2019), в якій  наявні підписи ОСОБА_5  і ОСОБА_6 про наявність майна за результатами огляду, перевірки. У цій книзі відсутні відмітки позивача з його підписом.
Також до суду першої інстанції надана копія довідки-розрахунку шкоди, нанесеної державі на майно автомобільної служби Військової частини НОМЕР_2 на суму 177707,20 грн.
З довідки Військової частини НОМЕР_2 від 20.03.2020 № 94/ФС випливає, що з грошового забезпечення позивача за лютий у березні 2020 року було проведено утримання, а саме: премія 100 % у сумі 2871,00 грн, збитки завдані державі в сумі 3964,00 грн (20% від грошового забезпечення).
Згідно зі ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статуту внутрішньої служби ЗСУ), Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено, що командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону)* в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.
Командир бригади зобов`язаний, зокрема: забезпечувати збереження озброєння, боєприпасів та інших матеріальних засобів бригади, їх своєчасне поповнення до визначених норм; не менше ніж двічі на рік проводити огляд, планові та раптові перевірки наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок наказом по військовій частині (командирові корабля не менше ніж один раз на два місяці проводити огляд корабля, не менше ніж один раз на місяць - огляд озброєння, боєприпасів і технічних засобів, здійснювати щоденний обхід корабля), при виявленні фактів нестач (втрати), надлишків, псування, розкрадання майна призначати розслідування; здійснювати планові та раптові перевірки, організовувати щорічне проведення інвентаризації матеріальних засобів у службах, керувати роботою внутрішніх комісій, що проводять такі перевірки.
Приписами п. 3.1.3 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1997 року за № 615/2419, встановлено, що командир військової частини (з`єднання) несе особисту відповідальність за організацію матеріального, медичного, ветеринарного, технічного, аеродромно-технічного, торговельно-побутового, квартирно-експлуатаційного та фінансового забезпечення; за забезпечення частини (з`єднання) матеріальними засобами і коштами та організацію їх перевезення, законність та доцільність їх витрачання; за підтримання у справному стані та правильне використання озброєння, бойової та іншої техніки, боєприпасів, пального, спеціальних споруд та інших матеріальних засобів; об`єктів навчально-матеріальної бази, казармено-житлового фонду, комунальних споруд та земельних ділянок; за проведення необхідних заходів щодо охорони навколишнього середовища в місцях дислокації та дій військ, а також за організацію протипожежної охорони та безпечну експлуатацію об`єктів держтехнагляду частини (з`єднання) і створення на кожному робочому місці умов праці відповідно до вимог нормативних актів.
Отже, на позивача, як командира Військової частини НОМЕР_2 , покладена відповідальність за збереження матеріальних засобів військової частини. При цьому, позивач зобов`язаний, зокрема: забезпечувати збереження матеріальних засобів; не менше ніж двічі на рік проводити огляд, планові та раптові перевірки наявності, стану, збереження і правильного використання матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок наказом по військовій частині.
Зі змісту наданих під час службового розслідування письмових пояснень позивача випливає, що виконання ним указаного обов`язку обмежувалося заслуховуванням щомісячних доповідей начальника автомобільної служби ОСОБА_4  про наявність майна і відсутність проблемних питань.
Службовим розслідуванням не виявлено обставин, які б підтверджували здійснення позивачем перевірок. До суду також не надано доказів здійснення позивачем перевірок. Тобто, висновки службового розслідування щодо відсутності контролю за збереженням майна підтверджуються.
Щодо посилання позивача на те, що він вибував з Військової частини НОМЕР_2 , і цей період тимчасове виконання обов`язків командира здійснювала інша особа, на підтвердження чого надана копія витягу з наказу від 02.04.2019 № 98, колегія суддів зазначає, що це не звільнює позивача від обов`язку забезпечення збереження матеріальних цінностей. Колегія суддів погоджується з доводом відповідача про те, що по прибуттю до Військової частини НОМЕР_2 позивач повинен був переконатися про стан справ у військовій частині.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України від 3 жовтня 2019 року № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі – Закон № 160-IX) визначено, що пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Отже, збитки, завдані військовій частині шляхом створення нестачі є прямою дійсною шкодою.
В акті службового розслідування від 03.02.2020 встановлена нестача військового майна на складі автомобільної служби Військової частини НОМЕР_2 (з урахуванням відшкодованого та облікованого майна) у розмірі 177707,20 грн.
Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 3 Закону № 160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Приписами ч. 2 ст. 5 Закону № 160-IX установлено, що командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
З наведеного вбачається, що ч. 1 ст. 3 Закону № 160-IX установлені загальні підстави для притягнення особи до матеріальної відповідальності, а ч. 2 ст. 5 цього Закону встановлені спеціальні підстави для притягнення до матеріальної відповідальності командирів (начальників).
Наведеним спеціальною нормою передбачена матеріальна відповідальність командира (начальника), зокрема, бездіяльністю якого порушено установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду.
У зв`язку з бездіяльністю позивача щодо належного контролю за обліком, зберіганням і використанням майна він має нести обмежену матеріальну відповідальність на підставі ч. 2 ст. 5 Закону № 160-IX.
Відповідно до ч.ч. 2, 3, 6-8 ст. 8 Закону № 160-IX у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
Колегія суддів зазначає, що службове розслідування проведене у встановлений ч. 3 ст. 8 Закону № 160-IX строк.
Приписами вказаного Закону не передбачено обов`язкове перенесення службового розслідування у випадку перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці або на лікуванні.
Крім того, установлений ч. 7 ст. 8 Закону № 160-IX п`ятнадцятиденний строк для видання наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності був дотриманий. Положення вказаної статті не містять жодних застережень щодо прийняття наказу в інший строк у випадку перебування військовослужбовця, стосовно якого проводилося розслідування, у відпустці або на лікуванні.
Частиною 1 ст. 10 Закону № 160-IX передбачено, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення, що передбачено ч. 1 ст. 13 указаного Закону.
Пунктом 5 XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, передбачено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: у разі порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, - за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608), визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), про що зазначено в п. 1 розділу І цього Порядку.
Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
При цьому, п. 7 розділу І Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Отже, з ч. 2 ст. 8 Закону № 160-IX і наведеного припису Порядку № 608 випливає, що службове розслідування призначається і проводиться саме за фактом завдання шкоди майну.
Відповідно до п. 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Пунктами 12 і 13 розділу III указаного Порядку передбачено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.
Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.
Як було зазначено, Закон № 160-IX не передбачає перенесення службового розслідування у випадку перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, на лікуванні.
Щодо застосування вказаних приписів Порядку № 608 колегія суддів зазначає, що позивач вибув на лікування лише 29.01.2020, а службове розслідування, яке було проведене на підставі наказу від 26.12.2019, закінчилося 03.02.2020. Під час службового розслідування позивач надав відповідні пояснення (17.01.2020) і вказав про відсутність заяв та пропозицій щодо проведення службового розслідування. Тому колегія суддів вважає, що завершення службового розслідування під час лікування позивача не призвело до порушень, які б вказували на протиправність службового розслідування в цілому.
Згідно з п. 14 розділу III Порядку № 608 одночасне проведення декількох службових розслідувань за одним випадком вчинення правопорушення не допускається.
У разі призначення службового розслідування старшим командиром (начальником) підлеглий за службовою підпорядкованістю командир (начальник) у разі незавершення раніше призначеного службового розслідування скасовує свій наказ про призначення службового розслідування.
До суду першої інстанції надана копія пам`ятки про процесуальні права та обов`язки особи у відношенні якої проводиться службове розслідування, яка 03.02.2020 (дата складання акта розслідування) підписана особою, якій доручено проведення службового розслідування, а також ОСОБА_4 і ОСОБА_3 . Підпис позивача в цій пам`ятці відсутній.
Пунктом 3 розділу ІV Порядку № 608 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Приписами наведеного Порядку№ 608  не передбачена в обов`язкове надання військовослужбовцю, стосовно якого проводиться службове розслідування, саме письмової пам`ятки про процесуальні права та обов`язки.
При цьому, у бланку отримання пояснень від 17.01.2020 ОСОБА_1 поставив підпис про те, що йому доведені положення ст. 63 Конституцій України, права та обов`язки осіб, що визначені в Порядку № 608, а також підстави проведення службового розслідування.
Відповідно до п. 5 розділу VІ Порядку № 608 про прийняте рішення повідомляється військовослужбовець, стосовно якого проводилося службове розслідування, а у випадку, передбаченому пунктом 7 розділу V цього Порядку, також начальник органу управління Військової служби правопорядку.
Щодо посилання позивача на порушення порядку доведення оскаржуваного наказу колегія суддів зазначає, що питання повідомлення військовослужбовця про прийняте рішення не впливає на правомірність самого рішення.
Частиною 3 ст. 3 Закону № 160-IX передбачено, що притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Щодо посилання в оскаржуваному наказі на Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, колегія суддів зазначає, що позивача цим наказом не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, але за п. 5 цього наказу  командир Військової частини НОМЕР_2 у термін до 20.02.2020 повинен нагадати всьому особовому складу про неухильне виконання обов`язків служби, зокрема ст.ст. 1, 2, 4 Дисциплінарний статут Збройних Сил України, у частині обов`язку посадових (службових) осіб письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких факті.
Колегія суддів вважає, що посилання відповідача в оскаржуваному наказі, серед іншого, на вимоги Дисциплінарний статут Збройних Сил України не впливає на правомірність притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2020 № 191 в оскаржуваній частині і відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі № 200/3252/20-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі № 200/3252/20-а – залишити без змін.    
Повне судове рішення складено 19 листопада 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                     А.В. Гайдар

Судді                                                                                                           Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                           І.Д. Компанієць