Головуючий у І інстанції  Сирбул О.Ф.	
Провадження №  22-ц/824/12477/2020	 	 	 	                                            Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко Ю.О.	

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
16 листопада 2020 року                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Сушко Л.П.,  розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк«ПриватБанк» про стягнення коштів,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь коштів у розмірі 15 364 грн. 59 коп., посилаючись на те, що 15.11.2018 року приблизно об 11 годині нею було виявлено, що 15.11.2018 року о 01 годині 08 хвилин були здійснені два перекази коштів з її банківської картки на загальну суму 6 853 грн. 35 коп.: перший на суму 88 грн. 66 коп. (сума у валюті транзакції 5,15 BGN); другий на суму 6 764 грн. 69 коп. (сума у валюті транзакції 400 BGN). Кошти були переведені на територію Болгарії, що підтверджується даними особистої сторінки в системі «Приват24».
Позивач відразу зателефонувала на телефон підтримки АТ КБ «ПриватБанк» та повідомила про несанкціонований доступ до банківської картки невідомими особами. У цілях безпеки картка була заблокована, а позивачу повідомлено, що буде проведено внутрішнє розслідування.
16.11.2018 року, через мобільний додаток Viber позивачу прийшло повідомлення від ПриватБанку, в якому вказувалося, що 14.11.2018 року відбулося списання коштів з її банківської картки у розмірі 303 долари США. Разом з тим, вказана банківська операція позивачем не здійснювалась, дані про неї не відображались в системі «Приват24», крім того, банківська картка була заблокована. По телефону працівники банку повідомили, що повідомлення прийшло помилково, однак пізніше, в цей же день 16.11.2018 року в системі «Приват24» оновились відомості та з`явилась інформація про купівлю товару на 303 долари США.  
Тобто, хоча 16.11.2018 року банківська картка позивача була заблокована, про оплату товару на суму 8 511 грн. 24 коп. (303 долари США), зроблену 14.11.2018 року, стало відомо лише через два дні (повідомлення в додатку Viber та інформація в системі «Приват24»).
Будь-яким третім особам інформацію щодо ПІН-коду, СW-коду та інших даних обмеженого доступу, які дозволяють здійснити доступ до банківського рахунку, ОСОБА_1 не повідомляла.
16.11.2018 та 20.11.2018 року позивачем було надіслано поштою до Головного управління Національної поліції у м. Києві дві заяви про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України - шахрайство, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки. На даний час слідчим відділом Дарницького управління поліції проводиться досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України. 
Крім того, ОСОБА_1 направила претензію до АТ КБ «ПриватБанк», на яку отримала відмову.
Враховуючи те, що кошти з банківської картки 14.11.2018 року щодо здійснення купівлі товару на суму 8 511 грн. 24 коп. та 15.11.2018 року про переказ коштів на загальну суму 6 853 грн. 35 коп. були здійснені незаконно, без згоди та відома позивача і нею не було вчинено дій чи бездіяльності, які б сприяли втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, кошти у розмірі 15 364 грн. 59 коп. підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк», оскільки списані з рахунку без законних підстав.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Стадніков Д.В. проти задоволення скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (15 364 грн. 59 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк», номер картки № НОМЕР_1 .
15.11.2018 року позивач дізналась, що 15.11.2018 року о 01:08 год. були здійснені два перекази коштів з її банківської картки № НОМЕР_1 , відкритої в АТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 6 853 грн. 35 коп.: перший на суму 88 грн. 66 коп. (сума у валюті транзакції 5,15 BGN); другий на суму 6 764 грн. 69 коп. (сума у валюті транзакції 400 BGN). Кошти були переведені на територію Болгарії, що підтверджується даними особистої сторінки в системі «Приват24».
Позивач відразу зателефонувала на телефон підтримки АТ КБ «ПриватБанк» та повідомила про несанкціонований доступ до банківської картки невідомими особами. У цілях безпеки картка була заблокована, а позивачу повідомлено, що буде проведено внутрішнє розслідування.
16.11.2018 року, через мобільний додаток Viber позивачу прийшло повідомлення від ПриватБанку, в якому вказувалося, що 14.11.2018 року відбулося списання коштів з  банківської картки позивача у розмірі 303 долари США, що було проведено, як зазначено у позові, без відома позивача.  
З приводу даних обставин ОСОБА_1 16.11.2018 та 20.11.2018 року було надіслано поштою до Головного управління Національної поліції у м. Києві дві заяви про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України - шахрайство, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки. На даний час слідчим відділом Дарницького управління поліції проводиться досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України. 
Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобіганням або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.
Відповідно до ст.37-1 вказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів.
Відповідно до пунктів 8, 9 Положення "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 705 від 05.11.2014 року, банк у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
У відповідності до вимог чинного законодавства, кожна транзакція в банкоматах або Приват24 забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження Клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати Клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю (коду авторизації), який надсилається Банком на мобільний телефон Клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі (фінансовий телефон).
Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до чинного законодавства України Банк здійснює надання банківських послуг необмеженому колу осіб на підставі їх заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови), які розміщуються на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування.
Відповідно до п. 1.1.2.1.12 Умов клієнт зобов`язується вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню.
Відповідно до п.1.1.5.14 Умов клієнт несе відповідальність за всі операції, що проводяться в підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації. У п. 1.1.1.39 Умов Ідентифікацією клієнта в Приват24 є введення імені користувача і пароля. Пунктом 1.1.5.5 Умов передбачено, що Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунок Клієнта, Карту, контрольну Інформацію Клієнта, відправленому в SMS-повідомленні ПІН-коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.
Згідно листа відповідача №20.1.0.0.0/7-181211/396 від 09.01.2019 року, при здійсненні переказу грошових коштів із карткового рахунку позивача, були коректно введені номер картки позивача, термін її дії та CVV2 код (а.с.24-26), в зв`язку із чим правильним є висновок суду про те, що дані операції були здійснені позивачем.  
Пунктами 5, 6, 9 розділу 6 постанови Правління Національного банку України від 05.11.2014 року №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» визначено, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку - ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.  
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки позивачем під час розгляду справи не доведено обставини, на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення її позову.    
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.       
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.         
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 
 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:        
Судді: