ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«13» жовтня 2020 року
м. Харків
справа № 2-12540/10 (№2-1406/11)
провадження № 22ц/818/487/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -   Котелевець А.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря – Дмитренко А.Ю.,
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , представник відповідача – Жамакочян Т.Р.,
третя особа – Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
заявник – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест»
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2018 року в складі судді Омельченко К.О.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про поділ спільного майна подружжя.

Клопотання мотивовано тим, що під час розгляду справи ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2010 року вжито заходи забезпечення позову шляхом арешту нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме квартири АДРЕСА_1 .

Вказав, що на даний час підстави для забезпечення позову відпали. Оскільки він є іпотекодержателем вказаної квартири, застосовані судом заходи забезпечення позову у цій справі перешкоджають йому здійснити своє законне право на задоволення вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. 

Зазначив, що про наявність арешту йому стало відомо під час отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Просив скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2010 року щодо накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві власності.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2018 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2010 року щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , та заборони будь-яким особам, у тому числі, Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», у будь-який спосіб проводити відчуження об`єкту нерухомого майна та звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» про скасування заходів забезпечення позову – відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини по справі, не звернув увагу на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» не мав права на звернення до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, оскільки він не є учасником справи.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 липня 2020 року відновлено втрачене провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в частині документів, що стосуються забезпечення позову та ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2010 року.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду – залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що існування заходів забезпечення позову у цій справі порушує права Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» як іпотекодержателя спірної квартири.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1  статті 149 ЦПК України  суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених  статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2  статті 149 ЦПК України  забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналогічні вимоги містили статті 151-152 ЦПК України у редакції, чинній на час вжиття заходів забезпечення позову у справі.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). 

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частинами першою, другою, сьомою - десятою статті 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

У пункті 10  Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9  також роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Отже, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Як зазначено у пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні суду першої інстанції перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 16 жовтня 2004 року по 31 серпня 2010 року перебували у шлюбі (а. с. 6-7, том 1).

За час шлюбу, 28 березня 2007 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1 . Як зазначено у пункті 18 цього договору, квартиру придбано за згодою дружини покупця ОСОБА_4 (а. с. 9-10, том 1).
Також, 28 березня 2007 року ОСОБА_2 уклав з Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір, за яким отримав кредитні кошти для придбання вищезазначеної квартири (а. с. 89-91, том 1). У забезпечення виконання зобов`язань за цим договором того ж дня укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а. с. 139-144, том 1).

Крім того, 31 січня 2008 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» укладено ще один кредитний договір, виконання зобов`язання за яким також забезпечено наступною іпотекою зазначеної квартири (а. с. 145-154, 232-235, том 1).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що квартира АДРЕСА_1 має бути визнана її особистою власністю.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2010 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову – задоволено; накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 35, том 3).

На підставі вказаної ухвали 05 жовтня 2010 року зареєстровано обтяження у вигляді арешту квартири у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а. с. 254, том 1).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2011 року позов ОСОБА_1 – задоволено; виділено із спільно нажитого майна подружжя у власність ОСОБА_1 пилосос Bosch BSGL30 вартістю 700,00 грн; цифровий стільниковий приймач Samsung PSB-S300V вартістю 500,00 грн; принтер Canon Selphy Q81 compact photo printer вартістю 670,00 грн; TFT телевізор Philips 32PF9731P вартістю 4020,00 грн; духову шафу Gorenje В2000Р2 вартістю 3560,00 грн; пральну машину Siemens вартістю 2650,00 грн; холодильник Gorenje RK2000P2 вартістю 2700,00 грн; виділено із спільно нажитого майна подружжя у власність ОСОБА_2 телевізор Samsung Ultra Slim DVD karaoke system PVPК 130 вартістю 10 000,00 грн; цифрову фотокамеру Nikon Coolpix Р5000 вартістю 2500,00 грн; аудиосистему домашній кінотеатр Philips DVD Micro Theatre вартістю 2000,00 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 150,00 грн грошової компенсації за різницю в частках у спільно нажитому майні подружжя; визнано за ОСОБА_1 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 168,2 кв м, житловою площею 92,9 кв м.; покладено на Комунальне підприємство «Харківське міське БТІ» обов`язок зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_6 - задоволено частково; рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2011 року змінено; в частині визнання за ОСОБА_1 права особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язання Комунального підприємства «Харківське міське БТІ» зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру – скасовано, і в задоволенні позову в цій частині відмовлено; в іншій частині рішення суду залишено без змін. Рішення є чинним.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 через представника звертався до суду першої інстанції із заявою про скасування заходів забезпечення позову – арешту квартири АДРЕСА_1 , від якої у подальшому відмовився, на підставі чого вона залишена без розгляду ухвалою суду від 06 квітня 2018 року (а. с. 90-91, 120, 123, том 2).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2018 року заяву представника відповідача про поворот виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-1406/11 – задоволено частково; допущено поворот виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-1406/11, скасувавши право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ; поновлено право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 168,2 кв м, житловою площею 92,9 кв м, за ОСОБА_2 та зобов`язано державного реєстратора зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 , у задоволенні інших вимог – відмовлено.

На підставі договорів відступлення права вимоги та відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 23 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк», а також договорів відступлення права вимоги та відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 23 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» набув права іпотекодержателя щодо вказаної квартири за договорами іпотеки, укладеними між ОСОБА_2 та банком 28 березня 2007 року та 31 січня 2008 року (а. с. 142-152, 183-188, том 2).

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» звертався до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, яке ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року залишено без задоволення (а. с. 140-141, 173, том 2).

Однак, відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову (частина 6 статті 158 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2017 року відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині визнання за нею права особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому, питання щодо скасування заходів забезпечення позову у вказаному рішенні суду не вирішувалось.

При вирішенні питання щодо скасування заходів забезпечення позову суд виходить з того, що забезпечення позову має тимчасовий характер, спрямований саме на гарантування виконання майбутнього рішення суду, та повинно бути скасовано судом у разі, якщо потреба у такому забезпеченні з певних причин відпала.

Враховуючи, що заходи забезпечення позову є тими заходами, що застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду та як гарантія задоволення законних вимог позивача, висновок суду щодо відмови у задоволенні позову робить недоцільним подальше існування заходів, вжитих на забезпечення прав позивачки у даній справі. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо їх скасування.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» не мав права на звернення до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, оскільки він не є учасником справи, судова колегія вважає необґрунтованими.

Метою забезпечувального зобов`язання, такого як застава (іпотека), є набуття кредитором (заставодержателем) переважного перед іншими кредиторами боржника (заставодавця) права задоволення своїх вимог за рахунок переданого в забезпечення зобов`язання майна боржника (предмета застави (іпотеки), що прямо випливає зі змісту статті 1 Закону України «Про заставу», статей 1, 3 Закону України «Про іпотеку».

Особливістю таких правовідносин є те, що заставодавець хоч і залишається власником переданого в заставу майна, проте, на період забезпечення позбавлений правомочності розпорядження цим майном, а заставодержатель у свою чергу у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання має право в будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У зв`язку із цим заставодержатель має власний пріоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника, який може бути реалізований ним у будь-який момент у разі порушення забезпеченого зобов`язання.

Таким чином, незважаючи на те, що іпотекодержатель квартири формально не є учасником спірних правовідносин, ухвала суду про забезпечення позову, винесена з метою його забезпечення, очевидно та безпосередньо впливає на майновий інтерес заставодержателя цього майна, який у такому випадку позбавляється можливості реалізувати пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна в установленому законом порядку.

Посилання ОСОБА_2 щодо того, що у провадженні суду перебуває справа № 638/1993/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до нього та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, остаточне рішення у якій ще не ухвалено, є безпідставними, оскільки заходи забезпечення позову, вжиті у межах даної справи, не мають відношення до справи № 638/1993/13. Крім того, як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2019 року провадження у справі № 638/1993/13 закрито.

Твердження ОСОБА_2 щодо того, що 28 грудня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_7 щодо продажу спірної квартири за заниженою вартістю, чим завдав йому матеріальних збитків близько 2 800 000,00 грн, не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначені обставини не свідчать про незаконність чи необґрунтованість судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.

Аргументи ОСОБА_2 щодо того, що фактично оскаржуваною ухвалою звернуто стягнення на предмет іпотеки, є безпідставними, оскільки питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в межах даної справи судом не вирішувалось.

Твердження ОСОБА_2 щодо того, що суд скасував також і заходи забезпечення позову, які не зазначені в ухвалі судовою колегією не приймаються, оскільки вони є похідними, порушують права іпотекодержателя згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. 

Доводи ОСОБА_2 , що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, не можуть бути взяті до уваги, оскільки стаття 158 ЦПК України не передбачає вимог щодо розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову за участі учасників справи.
Оскільки ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм  процесуального права, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2018 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                          І.В. Бурлака
Судді                                                                  А.В. Котелевець
В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2020 року.