ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 р.	Справа № 520/1952/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В.) по справі № 520/1952/2020
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління ДФС у Харківській області ,         Державної фіскальної служби України                 
          про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- зобов`язати Головне управління ДФС у Харківській області сформувати та погодити з ДФС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю ОСОБА_1 , в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності 3 групи, відповідно до Закону України “Про міліцію”, що еквівалентний сумі 288 150,00 грн та подати його на виконання до ДФС України;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Харківській області та ДФС України здійснити виплату грошових коштів на підставі погодженого висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю ОСОБА_1 , в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності З групи, відповідно до Закону України “Про міліцію”, що еквівалентний сумі 288 150,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 частково задоволено позов.
Зобов`язано Головне управління ДФС у Харківській області сформувати та погодити з ДФС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю ОСОБА_1 в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності ІІІ групи, відповідно до Закону України “Про міліцію”  та подати його на виконання до ДФС України. 
В іншій частині позову – відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. В обґрунтування зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо передчасності вимоги про зобов`язання відповідача здійснити виплату грошових коштів, оскільки в такому випадку позивач не зможе в повному обсязі реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги.
Головне управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Також Головне управління ДФС у Харківській області, вважаючи неправомірним рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апелянт зазначив, що про не врахування судом першої інстанції, що проведення розрахунку одноразової грошової допомоги працівникам та пенсіонерам податкової міліції буде можливим лише після внесення відповідних змін до чинних нормативно-правових актів, оскільки дія постанови Кабінету Міністрів України  № 850 від 21.10.2015, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі  - Порядок №850), не поширюється на працівників податкової міліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається  в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Відповідно до ч. 4 ст.  229 КАС України  фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, у задоволенні апеляційної скарги відповідача слід відмовити з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції,  що позивач проходив службу в органах податкової міліції, з 12.06.2019 йому встановлено 40 % втрати працездатності та третю групу інвалідності через захворювання, пов?язане з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК (а.с. 7-9).
В жовтні 2019 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області з заявою про виплату одноразової  грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, за результатом розгляду якої ГУ ДФС у Харківській області   підготовлено та направлено ДФС України необхідні документи для затвердження та виплати такої допомоги (а.с. 12).
Проте 13.12.2019 ДФС України повернула ГУДФС у Харківській області матеріали щодо призначення ОСОБА_1 допомоги у зв`язку з інвалідністю та повідомила, що працівники податкової міліції проходять службу у складі ДФС України і не належать до органів внутрішніх справ, на сьогодні проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано. Також зазначила, що розгляд матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до Податкового кодексу України або прийняття нормативно – правового акту (а.с. 12).
24.12.2019 ГУ ДФС в Харківській області  повідомило позивача, що виплата та розрахунок одноразової грошової допомоги у зв`язку  з встановленням інвалідності  та втратою працездатності пенсіонерам податкової міліції після втрати чинності Законом України «Про міліцію» здійснюється на виконання судових рішень, що набрали законної сили (а.с. 12).
Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідачів, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, у розмірі, встановленому ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" в редакції, чинній з 12.03.2015.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів здійснити виплату грошових коштів на підставі погодженого висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, суд першої інстанції послався на передчасність таких вимог, оскільки вчинення будь-яких дій цим відповідачем можливе, зокрема, лише після призначення ДФС України одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів за результатами перегляду рішення суду першої інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції Україні органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 356.1 ст. 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені ст.ст.20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Згідно ч.6  ст. 23 Закону України “Про міліцію”  (в редакції   Закону України №208-VIII від 13.02.2015, який набрав чинності 12.03.2015), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
02 липня 2015 року прийнято Закон України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ, який набрав чинності 07.11.2015. Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №580-VІІІ визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".
В той же час, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 № 900-VІІІ, який набрав чинності 29.12.2015, доповнено п.15 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ абзацом третім такого змісту: право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Відтак, передбачені в Законі України "Про міліцію" гарантії соціального та правового захисту для працівників міліції продовжують поширювати свою дію на працівників податкової міліції та реалізуються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 850 від 21.10.2015, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі  - Порядок №850).
Відповідно до п.7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:
заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;
довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії:
довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;
сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Згідно п. 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
Відповідно до п.9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених п. 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Згідно п. 10 Порядку № 850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.
Відповідно до п.11 Порядку № 850 виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.
Таким чином, на ГУ ДФС у Харківській області покладається обов`язок скласти висновок про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а на ДФС України – затвердити цей висновок (у разі відсутності причин для відмови у виплаті допомоги), направити його до ГУ ДФС у Харківській області, яким безпосередньо нараховуються та виплачуються кошти.
Судовим розглядом встановлено, що позивачем надавались до ГУ ДФС у Харківській області всі документи, передбачені п.7 Порядку № 850, за результатами розгляду яких ГУ ДФС у Харківській області складено висновок про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 139 305,60 грн (а.с. 13).
Вказаний висновок разом з документами, поданими ОСОБА_1 направлявся до ДФС України для затвердження, однак, повернутий без розгляду з посиланням на відсутність законодавчо неврегульованої процедури проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції з огляду на втрату чинності Законом України «Про міліцію».
Разом з тим, такий висновок відповідача є хибним, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач має право на отримання цієї допомоги в силу закону, а саме ч. 6 ст. 23 Закону України “Про міліцію”   та відповідно до Порядку № 850.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання  ГУ ДФС у Харківській області сформувати та погодити з ДФС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю ОСОБА_1 в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності ІІІ групи, відповідно до Закону України “Про міліцію”  та подати його на виконання до ДФС України. 
Щодо відмови у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідачів здійснити виплату грошових коштів на підставі погодженого висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю з підстав передчасності такої вимоги, колегія суддів зазначає наступне.
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція відповідає висновкам Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У справі, що переглядається, повноваження щодо призначення, нарахування і виплати вказаної допомоги, регламентовано ст. 23 Закону України «Про міліцію», Порядком № 850 та Методичними рекомендаціями.
Умови, за яких ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області відмовляють у призначенні й виплаті одноразової грошової допомоги, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу – призначити та виплатити допомогу або не призначити (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Як вбачається з матеріалів справи, ДФС України фактично відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги та повернуто без затвердження висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 вказаної допомоги разом з доданими до нього документами, не навівши при цьому зауважень щодо їх оформлення.
При цьому, як вбачається з вищевказаних листів ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області  від 13.12.2019, 24.12.2019 виплата одноразової грошової допомоги може бути здійснена ними виключно на підставі відповідного рішення суду або у разі внесення змін до законодавства, тобто, відповідачами вказано позивачу на те, що своє право на отримання такої допомоги він зможе реалізувати лише у разі звернення до суду.
З урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що зобов`язання ГУ ДФС у Харківській області надіслати до ДФС України висновок щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не призведе до захисту прав позивача.
Як вбачається зі змісту Порядку № 850, здійснення безпосередньої виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам податкової міліції на підставі затвердженого висновку віднесено до повноважень ГУ ДФС у Харківській області.
В даному випадку зобов`язання ГУ ДФС у Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу не є втручанням суду у дискреційні повноваження відповідача, а є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача.
Отже, з метою забезпечення права позивача на отримання вказаної допомоги, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ДФС у Харківській області здійснити нарахування (розрахунок)  та виплату одноразової грошової допомоги позивача, у зв`язку із встановленням IIІ групи інвалідності у відповідності до вимог ч.6 ст. 23 Закону України "Про міліцію", перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку № 850.
Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 20.06.2018 по справі № 809/631/16, від 28.08.2018 по справі № 804/6297/17, від 31.01.2019 по справі № 822/2143/16, від 06.02.2020 по справі № 441/722/16-а.
Вищенаведене суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про зобов`язання ГУ ДФС у Харківській області здійснити виплату одноразової грошової допомогу у зв`язку з інвалідністю.
Разом з тим, вимога про визначення конкретної суми одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті, не підлягає задоволенню.
Позивач просив здійснити виплату грошових коштів в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності ІІІ групи, відповідно до Закону України “Про міліцію”, що еквівалентний сумі 288 150,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Питання щодо визначення суми виплат не належить до компетенції суду, а тому останній лише констатує право позивача на отримання суми встановленої пенсії за минулий час.
Суд не наділений повноваженнями перебирати на себе функцію здійснення розрахунку та нарахування коштів замість органу, на який покладено такі повноваження.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2018 у справі №681/423/15-а.
Таким чином, у разі визначення розміру грошової допомоги, суд здійснить втручання у дискреційні повноваження відповідача. 
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання   ГУ ДФС у Харківській області здійснити нарахування (розрахунок) та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, у розмірі, встановленому ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" в редакції, чинній з 12.03.2015, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а судове рішення частковому скасуванню.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення та подання відповідачем звіту про виконання рішення на підставі ст.382 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено статтею 382 КАС України, відповідно до ч. 1 якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З наведеного вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.
Колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили про можливість неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків в частині виконання оскаржуваного судового рішення, а тому вимога позивача щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення є передчасною.
Згідно з ч. ч. 3,6 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд  ухвалить нове рішення , він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Колегія суддів зазначає, що позивачем понесені  судові витрати зі сплати судового збору за подання  апеляційної скарги, що підтверджується квитанціями № 0.0.1753015663.1 від 30.06.2020 на суму 1261, 21 грн.
Враховуючи, що за наслідками апеляційного розгляду справи позовні вимоги задоволено, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області витрати, пов`язані зі сплатою судового збору  в сумі 1261, 21 грн.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 року по справі № 520/1952/2020 скасувати в частині відмови у задоволенні позову.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління ДФС у Харківській області здійснити нарахування (розрахунок) та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності у відповідності до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію", перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015  №850.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 по справі № 520/1952/2020 - залишити без змін. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (ЄДРПОУ 39599198, вул Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 21 коп..
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  13.10.2020