ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 жовтня 2020 року           справа №200/1651/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді  Міронової Г.М., суддів Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника відповідача Сенникова А.А., розглянув у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року  (у повному обсязі складено та підписано 03 липня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі  № 200/1651/20-а (головуючий І інстанції суддя Бабіч С.І.)   за позовом    ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про  визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-2401-25-У від 10 травня 2019 року про сплату боргу (недоїмки), та зобов`язання здійснити дії щодо коригування даних інформаційної системи податкового органу,                                                 
                                                         ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  (далі - позивач) 12.02.2020 року звернувся до суду з позовом  до  Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Донецькій області  № Ф-2401-25-У від 10.05.2019 року; зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області здійснити коригування відомостей в картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї відомостей про наявність у нього боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 23517,52 грн., вирішити питання судових витрат (а.с. 1-12).  
Рішенням  Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 10 травня 2019 року № Ф 2401-25-У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску та зобов`язання здійснити дії щодо коригування облікових даних інформаційної системи податкового органу  задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного Управління ДФС у Донецькій області № Ф-2401-25-У від 10 травня 2019 року.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Донецькій області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з картки відомостей про наявність у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 23 517, 52 грн.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 138-143).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити  у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який обрав спрощену систему оподаткування. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. 
Зазначає, що особа, яка зареєстрована фізичною особою-підприємцем та не отримує дохід (прибуток)  у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем. В даному випадку не має місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, і, відповідно, подвійне оподаткування. Крім цього, сплата роботодавцем єдиного соціального внеску не виключає обов`язку штатного працівника, який суміщає трудові відносини із підприємницькою діяльністю сплачувати єдиний соціальний внесок у порядку, передбаченому чинним законодавством України.   
Щодо безпідставності вимог позивача про коригування облікових даних шляхом зменшення боргу з ЄВ апелянт зазначив, що ч. 7 ст. 25 Закону № 2464 містить обставини щодо списання суми недоїмки з ЄВ, в даній справі таки обставини не встановлені.
Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.
Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги,  перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про  відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 16 серпня 2013 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), був зареєстрований, як фізична особа – підприємець за номером запису в ЄДРПОУ  22740000000033721 (а.с. 132 - 134).
З трудової книжки НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 з 10 квітня 2013 року по теперішній час працює у ТОВ «МЕТІНВЕСТ - ПРОМСЕРВІС» (а.с.72-75).
За довідкою Пенсійного фонду України Індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, на суми його заробітку нараховувався та сплачувався єдиний соціальний внесок за період  січень 2014 - грудень 2019 року (а.с. 16-17).
10 травня 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області сформовану вимогу про сплату позивачем боргу (недоїмки) № Ф-2401-25-У з єдиного внеску на суму 23 517, 52 грн., з яких: недоїмка - 23 517, 52 грн. (а.с. 13).
Предметом спору цієї справи є правомірність дій відповідача щодо прийняття вимоги про  сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року № Ф-2401-25-У.  
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Відповідно до ч .2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
За змістом підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України ), самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. 
Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ), визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Отже, виключно цим  Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина 2 статті 2 Закону № 2464-VI).
У пункті 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI відбито: єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Статтею  6  Закону № 2464, передбачено, що платник  єдиного  внеску зобов`язаний: зокрема, своєчасно  та  в  повному обсязі нараховувати,  обчислювати  і  сплачувати  єдиний внесок (п. 1 ч. 2);  подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (п. 4 ч. 2).
У  ст. 25 Закону  № 2464 окреслено, що  орган  доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені  центральним  органом  виконавчої влади, що забезпечує формування  та  реалізує  державну  податкову  і  митну  політику, надсилає  платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її  сплату  (абз. 1 ч. 4).
Платник   єдиного   внеску   зобов`язаний   протягом   десяти  календарних  днів  з  дня  надходження  вимоги  про  сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею (абз. 3 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464).
У разі  незгоди  з   розрахунком   суми   недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному  або судовому порядку (абз. 4 ч.4).
02.09.2014 року Верховною Радою України  прийнято закон  “Про тимчасові заходи  на  період  проведення  антитерористичної  операції”, який  набув чинності 15.09.2014 року (далі - Закон № 1669).
Підпунктом   8  пункту 4 ст. 11  Закону № 1669 розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення"   Закону №  2464  було доповнено  пунктом  9-3  наступного змісту:
“Платники  єдиного  внеску,  визначені  статтею 4 Закону України  "Про  збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне  соціальне  страхування", які перебувають на обліку  в  органах  доходів  і  зборів,  розташованих на території  населених  пунктів,  визначених  переліком,  зазначеним у статті 2 Закону   України   "Про  тимчасові  заходи  на  період  проведення антитерористичної   операції",   де  проводилася  антитерористична   операція,   розпочата   відповідно   до   Указу  Президента  України  "Про  рішення  Ради  національної  безпеки  і оборони  України  від  13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо  подолання  терористичної  загрози  і збереження територіальної цілісності   України"   від   14   квітня  2014  року  №  405/2014,  звільняються  від  виконання  своїх  обов`язків, визначених  частиною  другою  статті 6 Закону України "Про збір та облік  єдиного  внеску  на  загальнообов`язкове державне соціальне страхування",  на  період  з  14  квітня  2014  року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою  для  такого  звільнення  є  заява платника єдиного внеску,  яка  подається  ним до органу доходів і зборів за основним місцем   обліку  або  за  місцем  його  тимчасового  проживання  у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних  за  днем  закінчення  антитерористичної  операції.
Відповідальність,  штрафні  та фінансові санкції, передбачені цим  Законом  за  невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період  з  14  квітня  2014  року  до закінчення  антитерористичної  операції,  до  платників  єдиного  внеску, зазначених  у  цьому  пункті, не  застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання  терористичної   загрози   і збереження територіальної цілісності України" від 14  квітня  2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу”.
Законом України від 02.03.2015 № 219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці, до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 2-3, ст. 11; 2014 р., № 44, ст. 2040) внесли такі зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669 вважати пунктом 9-4.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року були внесені зміни до Закону України від 02.09.2014 № 1669 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у відповідності до якого підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 виключено.
Таким чином положення пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669 були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону № 2464-VI. Змін безпосередньо до Закону № 2464-VI щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) п. 9-4 розділу VIII цього Закону внесено не було. 
Пункт 9-4 розділу VIII виключено на підставі Закону № 440-IX від 14.01.2020, який набрав чинності 13.02.2020.
Отже, положення пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI на час прийняття оскаржуваної вимоги були чинні.
Закон України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” від 2 вересня 2014 року № 1669-VІІ прийнято з метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
Платникам єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася АТО, надано можливість у період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО або військового чи надзвичайного стану не виконувати встановлені частиною 2 статті 6 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” обов`язки щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.
Водночас, Закон України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.
Пунктом  5 ст. 11 Закону № 1669  передбачено  обов`язок  Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 р. № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.
На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669  розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Додаток  до  розпорядження  Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р визначає, що до цих населених пунктів належить м.  Маріуполь Донецької області.
В подальшому  розпорядженням  Кабінету Міністрів  України від 05.11.2014 року № 1079-р  зупинено  дію  розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".
Кабінет  Міністрів   України   2  грудня 2015  року  розпорядженням  № 1275-р  затвердив  перелік  населених  пунктів,  на території  яких  здійснювалася  антитерористична  операція  (далі -  Перелік),  і  пунктом 3  вказаного розпорядження  визнав  такими,  що  втратили  чинність, розпорядження  КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р  та   від 05.11.2014 року № 1079-р.
Згідно  з  додатком  до  розпорядження  Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р до зазначених населених пунктів належить м. Маріуполь Донецької області. 
За положеннями Закону № 1669-VII достатньою підставою для звільнення від відповідальності за невиконання вимог щодо вчасності нарахування та сплати єдиного внеску є встановлення факту знаходження платника податку на обліку в податкових органах, розміщених на території проведення АТО.
30.03.2018 Президент України підписав Указ   “Про затвердження рішення РНБО “Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей” № 116/2018, яким вводиться в дію рішення РНБО про зміну формату широкомасштабної антитерористичної операції, яка була запроваджена у 2014 році.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що станом на дату розгляду справи по суті Указу Президентом України про завершення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей не приймалось, а вказаний вище нормативно-правовий акт лише змінив формат її проведення.
При цьому, оскаржувана позивачем вимога про сплату боргу (недоїмки) охоплює період, у якому позивач звільнявся від своєчасного виконання обов`язків платника єдиного внеску.
Приписи Законів № 1669 та № 2464-VІ не скасовують обов`язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), а надає можливість на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі. 
Таким чином, відсутність (відстрочення в силу закону) обов`язку своєчасно та в повному обсязі сплачувати внески у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, унеможливлює застосування до таких платників заходів впливу, а саме складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, позивач перебував і перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористичної операція, тому, згідно із положеннями Закону № 1669-VII, не несе фінансової відповідальності за порушення вимог Закону № 2464-VI в частині невиконання обов`язків з нарахування, обчислення чи сплати єдиного внеску.
Вказаний правовий висновок сформульований у рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду під час розгляду 30.03.2018 зразкової справи № 812/292/18.                                                                                                  
Заходи зі стягнення недоїмки (в даному випадку направлення вимоги), яка виникла у позивача як платника єдиного внеску, який перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у Законі № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України  № 405/2014, можуть вживатись контролюючим  органом  після закінчення АТО.
Правова визначеність має безпосередню підставу для вчинення певних дій як суб`єктом  владних  повноважень, так і платниками податків щодо сфери дії  передбачених  норм  Законів  № 1669 і  № 2464.
Закон України від 18.01.2018 року № 2268-УШ  “Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях” також  містить термін проведення “антитерористичної операції”. 
Звільнення від відповідальності передбачалось на спірний період безпосередньо у Законі № 2464-VI та не потребує додаткового звернення, оскільки ця норма встановлює “незастосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій” та адресована насамперед до осіб, які наділені повноваженнями щодо застосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій. 
Суд наголошує, що підставою для звільнення від відповідальності є сам факт перебування платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться АТО.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, сформованою в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2019 року у справі № 805/1023/16-а.
Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно трудової книжки НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 10 квітня 2013 року по теперішній час працює у ТОВ «МЕТІНВЕСТ - ПРОМСЕРВІС» (а.с.72-75).
Довідкою Пенсійного фонду України Індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5  підтверджено, що на суми його заробітку нараховувався та сплачувався єдиний соціальний внесок за період з  січня 2014 по грудень 2019 року (а.с. 16-17).
За цих обставин варто врахувати, що реєстрація позивача як фізичної особи-підприємцем не є доказом здійснення підприємницької діяльності та отримання від такої діяльності доходу.
Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або фізичних осіб-підприємців, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога (2019 рік), нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити підприємницьку діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява № 39766/05), «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції,  що оскаржувана вимога прийнята контролюючим органом без дотримання положень статті 2 КАС України. 
Доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують.
Частиною другою статті 77 КАС України встановлено: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем  не доведено, що, приймаючи спірну вимогу,  він діяв правомірно. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції  правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи  апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги  та  скасування  рішення  суду  не  вбачається.
Керуючись ст. ст.  308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, 
    
                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Донецькій області   залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року   залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення. 
Повний текст  складений  12 жовтня 2020 року.

Головуючий  суддя                                                                                Г.М. Міронова 
                                                                
Судді                                                                                                       А.В. Гайдар                                    
                                                                                                       
                                                                                                               Т.Г. Гаврищук