ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2020 р.                                                           Справа №5015/118/11

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:
головуючий суддя                                                                Желік М.Б.        
судді                                                                                        Орищин Г.В.
                                                                                                           Галушко Н.А.
за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Гаврилюка Олександра Романовича б/н від 12.08.2020 (вх. ЗАГС №01-05/2290/20 від 18.08.2020)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 (суддя Чорній Л.З., повний текст ухвали складено 11.08.2020)
у справі №5015/118/11
за заявою  Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина», м. Київ,
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач», с. Коростів Сколівського району Львівської області
за участю представників: 
від скаржника:  Гаврилюк О.Р.      
від ТзОВ «Укравтозапчастини»:  Первицький О.В.      
від ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування»:  Ганайлюк Б.А.
від інших учасників: не з`явилися

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 у справі №5015/118/11 задоволено заяву Уповноваженої особи учасників боржника ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» за вх. №3234/19 від 26.11.2019 про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги №03/11 від 15.11.2017, укладеного між Приватним підприємством «Фірма «Галич-Кабель» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем та про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 05/12 від 20.12.2018, укладеного між Приватним підприємством «Мібул» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем; визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги №03/11 від 15.11.2017, укладений між Приватним підприємством «Фірма «Галич-Кабель» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем; визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги №05/12 від 20.12.2018, укладений між Приватним підприємством «Мібул» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем; стягнуто з Фізичної особи - підприємця Гаврилюка Олександра Романовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» 3 842,00 грн. судового збору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції через Господарський суд Львівської області, із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 у справі №5015/118/11 повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги №03/11 від 15.11.2017, укладеного між Приватним підприємством «Фірма «Галич-Кабель» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем та визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги №05/12 від 20.12.2018, укладеного між Приватним підприємством «Мібул» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем, відмовити повністю.
Відповідно до супровідного листа Господарського суду Львівської області №5015/118/11/40/20 від 18.08.2020 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга разом із матеріалами справи №5015/118/11/40/20.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2020 справу №5015/118/11 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Галушко Н.А., Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 апеляційну скаргу ФОП Гаврилюка О.Р. б/н від 12.08.2020 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 у справі №5015/118/11 - залишено без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.09.2020, після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 23.09.2020.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 розгляд справи відкладено на 21.10.2020.
21.10.2020 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням у відпустці членів колегії суддів Орищин Г.В., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 призначено розгляд справи на 02.12.2020.        
В судовому засіданні 02.12.2020 оголошено перерву до 14.12.2020.
14.12.2020 на адресу суду надійшли письмові заперечення уповноваженої особи учасників ТзОВ "Львівські заволи автомобілебудування" проти задоволення апеляційної скарги, висловлені усно в судовому засіданні 02.12.2020.
В судовому засіданні 14.12.2020 апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав, просив оскаржену ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги відмовити повністю.
Представник ТзОВ «Укравтозапчастина» вимоги апеляційної скарги ФОП Гаврилюка О.Р. підтримав та просив їх задоволити.
Представник ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржену ухвалу залишити без змін.
          Інші учасники справи явки повноважених представників не забезпечили.
          Колегія суддів зазначає, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково, оскаржувану ухвалу слід скасувати та закрити провадження у справі, з огляду на наступне.
В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа №5015/118/11 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» в порядку, встановленому ст.11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Постановою Господарського суду Львівської області від 15.07.2011 ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 
Станом на час розгляду апеляційної скарги справа №5015/118/11 перебуває на стадії ліквідаційної процедури.
26.11.2019 уповноважена особа учасників боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги №03/11, укладеного 15.11.2017 між ПП «Фірма «Галич-кабель» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем та договору про відступлення прав вимоги № 05/12, укладеного 20.12.2018 між ПП «Мібул» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.12.2019 прийнято позовну заяву уповноваженої особи учасників боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» до відповідача Фізичної особи - підприємця Гаврилюка О.Р. про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, до розгляду в межах провадження в справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач». 
Розгляд позовної заяви вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених Кодексом України з процедур банкрутства. 
Позовні вимоги ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» щодо визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №03/11, укладеного 15.11.2017  між ПП «Фірма «Галич-кабель» та фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем та договору про відступлення прав вимоги №05/12, укладеного 20.12.2018 між ПП «Мібул» (нова назва ПП «Фірма «Галич кабель») та фізичною особою-підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем обґрунтовані наступним.
15.11.2017 між ПП «Фірма «Галич-кабель» та фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем укладено договір про відступлення прав вимоги №03/11 про перехід вимог відповідно до умов договору невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТзОВ «Управляючою компанією «Львівський автонавантажувач», в розмірі 884 056,87 грн., яка складається із: - заборгованості першої черги погашення кредиторських вимог - 765 522,24 грн; - заборгованості шостої черги погашення кредиторських вимог - 118 409,63 грн; - судових витрат - 125,00 грн. А також, про перехід вимог згідно з договором № 02/03 від 15.03.2016, укладеного між ПАТ «Львівський завод Автонавантажувач» та ПП «Фірма «Галич-Кабель» в розмірі: 3 000,00 грн. заборгованості четвертої черги погашення кредиторських вимог. Заявник зазначає у позовній заяві, що всього відступлено вимог на суму 887 056,87 грн. за ціною 25 000,00 грн.
20.12.2018 між ПП «Мібул» (нова назва ПП «Фірма «Галич-кабель») та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем укладено договір про відступлення прав вимоги №05/12 про перехід вимог, що виникли відповідно до умов договору невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТзОВ «Управляючою компанією «Львівський автонавантажувач», в розмірі 50 000,00 грн., яка складається з 50 000,00 грн. заборгованості першої черги погашення кредиторських вимог. Зазначені вимоги відчужені за ціною 100,00 грн.
У позовній заяві вказано, що між сторонами укладено правочини направлені на перехід до ФОП Гаврилюка О.Р вимог загальною вартістю 937 056,87 грн. за ціною 25 100 грн.
ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» мотивує позовні вимоги тим, що правочини між ПП «Мібул», ПП «Фірма «Галич-кабель» та фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем - договори про відступлення прав вимоги за невідновлювальної кредитної лінії є недійсними з моменту їх укладення, спірні договори про відступлення права вимоги укладені з порушенням чинного законодавства України, оскільки кредитодавцем за кредитним договором може бути виключно банк або інша фінансова установа, а ФОП Гаврилюк О.Р. як новий кредитодавець, не отримував дозвіл (ліцензію) на надання фінансових послуг з кредитування, порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність.
ФОП Гаврилюк О.Р., заперечуючи проти позову, зазначав, що майнові вимоги до боржника позивачем не заявлено, а відтак позовна заява про визнання недійсними договорів не може бути предметом розгляду в межах справи про банкрутство, а підлягає розгляду в порядку позовного провадження; укладення оскаржуваних договорів не порушує права позивача як уповноважену особу учасників боржника; позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 03/11 від 15.11.2017, укладеного між ПП «Фірма «Галич-Кабель» та ФОП Гаврилюк О.Р. та договору про відступлення прав вимоги № 05/12 від 20.12.2018, укладеного між ПП «Мібул» та ФОП Гаврилюк О.Р., предметом яких є різні правовідносини, тобто позивач об`єднав у позовній заяві два окремих спори, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги; відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис № 14111120029000687 від 07.02.2019 ПП «Фірма «Галич-Кабель» (ПП «Мібул»), код ЄДРПОУ 33359491 -  припинено.
ТзОВ «Львівські заводи Автомобілебудування» у відповіді на відзив відповідача зазначило, що боржник є стороною в зобов`язаннях, оскільки 23.08.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТзОВ «Управляючою компанією «Львівський автонавантажувач» укладено договір невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93. За договором невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 ПАТ «Укрсоцбанк» переуступило право вимоги на користь ПП «Мібул». Первинно вимоги ФОП Гаврилюка О.Р. виникають з одного правочину - договору невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93. Боржник за договором невідновлювальної кредитної лінії не змінювався. Згідно з ч. 1 ст. 7 Кодексу з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Вимоги позивача (заявника) є взаємопов`язані, оскільки між сторонами укладено правочини направлені на перехід до ФОП Гаврилюк О.Р вимог правонаступників ПАТ «Укрсоцбанк», що виникли із договору невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007 загальною вартістю 937 056,87 грн. Докази з приводу визнання недійсними договору про відступлення прав вимоги № 03/11, укладеного 15.11.2017 року між ПП «Фірма «Галич-Кабель» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем та договору про відступлення прав вимоги № 05/12, укладеного 20.12.2018 року між ПП «Мібул» (нова назва ПП «Фірма «Галич-Кабель») та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем будуть спільними та пов`язані між собою тим, що зобов`язання за оспорюваними правочинами походять від єдиного зобов`язання. Відтак, це підтверджує наявність підстав для розгляду позовних вимог в рамках провадження про банкрутство в межах однієї заяви у зв`язку з наявністю підстав передбачених ч.ч.1 і 2 ст.173 ГПК України.
У поясненнях по суті позову  ФОП Гаврилюк О.Р. зазначав, що оспорювані договори є договорами відступлення прав вимоги, а не договорами факторингу як помилково вважає позивач, оскільки за вказаними договорами жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, тому відсутні підстави вважати, що метою укладення спірних договорів відступлення права вимоги є отримання новим кредитором прибутку у вигляді відповідної плати первісного кредитора. Наявність умов в договорі про дисконтування вартості грошових вимог не є безумовною ознакою факторингових операцій і не може слугувати однозначною підставою для кваліфікації договорів відступлення права вимоги № 03/11 від 15.11.2017 та № 05/12 від 20.12.2018. як договору факторингу.
Окрім того, ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» вказував на те, що права позивача порушені тим, що умови договорів про відступлення боргу виконав ФОП Гаврилюк Р.О., а не боржник, враховуючи наступне. Внесок учасників в статутний фонд ТзОВ надає їм право: приймати участь у управлінні, отримувати відповідну частку прибутку від діяльності товариства та відповідну частку активів що залишається після завершення ліквідаційної процедури та розрахунків із кредиторам. ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» ухвалою суду від 14.12.2016 залучено у справу особою уповноваженою представляти учасників у справі про банкрутство, враховуючи наведене, є особою що має право діяти від імені та у інтересах учасників товариства, у тому числі подавати позов, якщо інтереси учасників порушені. Позивач зазначає, що виконання боржником умов договору № 03/11 від 15.11.17 та договору №05/12 від 20.12.18 дозволило би: - завершити розрахунки із кредитором відповідно в 15.11.17 та 20.12.2018, тобто скоротити строки ліквідаційної процедури; - збільшити розмір активів, що залишаються у розпорядженні боржника на суму 862 056,87 грн та 49 900 грн. відповідно. На думку ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування», виконання боржником, а не ФОП Гаврилюком O.P. угод уступки вимог дозволили би боржнику на 911 956,87 грн. зменшити витрати на задоволення вимог кредиторів на погоджених кредиторами нових умовах та зменшити строк ліквідаційної процедури.
ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» зазначає, що нa момент укладання оскаржених правочинів залишок коштів виручки від продажу заставного майна склав 29 643,91, усі витрати коштів виручки на інші цілі кредитор погодив та вважав їх законним, тому ліквідатор мав би сплатити 29 643,91 коштів кредитору, а решта суми вважати погашеною у зв`язку із недостатністю коштів виручки від продажу майна. На думку ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування», новий кредитор за договорами №03/11 від 15.11.17 та №05/12 від 20.12.18 має право на погашення лише 29 643,91 грн., погашення вимог забезпеченого кредитора за рахунок виручки від продажу іншого майна порушує права боржника/учасників боржника та інших кредиторів.
Ліквідатор у поясненнях зазначив, що 29.06.2016 між ТзОВ «УК ЛА» та ДП «Західний експортно-технічний центр Держпраці» укладено договір №4694-9 на обстеження технічного стану нежитлових приміщення корпусу №12 літ. «А-4» на загальну суму 41 180,57 грн. 24.10.2016 ліквідатором здійснено часткову оплату в розмірі 12 000,00 грн. ДП «Західний експортно-технічний центр Держпраці» відповідно до вказаного договору. Ліквідатор вказує на те, що після проведення розрахунків пов`язаних із здійсненням ліквідпроцедури на банківському рахунку боржника залишок коштів становив 29 818,91 грн, що було недостатньо для погашення вимог перед ПП «Фірма «Галич-Кабель». До пояснення ліквідатором долучено копію договору про надання послуг та копії виписки по особовому рахунку ТзОВ «УК ЛА» та копію листа ПП «Фірма «Галич-Кабель» від 05.06.2017, в якому останнє не заперечує щодо оплати грошових коштів від імені банкрута згідно з договором №4694-9 від 29.09.2016 за надані послуги обстеження  стану нежитлових приміщень на суму 41 180,57 грн. за рахунок коштів, отриманих від продажу майна банкрута, в тому числі майна, яке забезпечує вимоги кредитора.
В чергових поясненнях ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» вказувало, що рішення суду за позовом уповноваженої особи учасників має істотний вплив на права засновників (учасників) ТзОВ «Управляюча компанія Львівський автонавантажувач», оскільки впливає на розмір активів, що залишаються учасникам боржника після ліквідації боржника або наповнює вартість часток учасників боржника. ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» вважає, що відмова у задоволенні позову зменшує кошти, які залишаються у розпорядженні засновникам на 50 000 (49 900) грн.
Суд першої інстанції, розглянувши позовну заяву в межах справи про банкрутство, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги №03/11 від 15.11.2017, укладеного між Приватним підприємством «Фірма «Галич-Кабель» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем та про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 05/12 від 20.12.2018, укладеного між Приватним підприємством «Мібул» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем; постановив ухвалу про задоволення позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги ФОП Гаврилюка О.Р. обґрунтовані тим, що позовні вимоги заявлено не до боржника, позов не може розглядатись в межах справи про банкрутство; не порушено право позивача як уповноваженої особи учасників боржника; спірні договори є цесією, а не факторингом, оскільки відбулась разова оплата, а строк дії визначено до виконання сторонами, а не до погашення грошових зобов`язань боржником.
Учасники справи про банкрутство правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, в судових засіданнях в апеляційному провадженні, сторони підтримували пояснення щодо позовних вимог та заперечень на них з підстав, викладених в заявах по суті спору. Відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У письмових запереченнях проти задоволення апеляційної скарги, висловлених усно в судовому засіданні 02.12.2020 після заслуховування виступів апелянта, уповноважена особа учасників боржника ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» зазначає, що ФОП Гаврилюк не є фінансовою установою та не міг укладати договори купівлі-продажу боргових зобов`язань із дисконтом, на момент укладення договорів ОСОБА_1 був представником в справі первісного кредитора, боржник мав можливість та обов`язок  погасити вимоги коштами виручки від продажу заставного майна, Гаврилюк О.Р. має конфлікт інтересів, оскільки активно приймав участь у справі про банкрутство та сприяв продажу майна. Окрім того, позиція апелянта щодо неналежного складу суду є хибною, адже позов подано як доповнення проти заперечення визнання ФОП Гаврилюка О.Р. кредитором, спір міг був належним чином вирішений виключно в справі про банкрутство, оскільки стосувався прав та обов`язків боржника, в першій інстанції відповідач не заявляв відводів складу суду.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує: всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. 
Зі змісту ст.7 КзПБ випливає, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує спори майнового характеру за правилами позовного провадження, у відокремленому провадженні в справі про банкрутство, в яких боржник є лише стороною у спорі (позивач чи відповідач), а не виступає в якості третьої особи (незалежно від того заявляє вона самостійні вимоги чи ні), або іншого учасника у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання недійсними договору про відступлення прав вимоги №03/11 від 15.11.2017, укладеного між Приватним підприємством «Фірма «Галич-Кабель» та Фізичною особою-підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем та договору про відступлення прав вимоги №05/12 від 20.12.2018, укладеного між Приватним підприємством «Мібул» та Фізичною особою-підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем.
Позов заявлено уповноваженою особою засновників боржника - Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» до відповідача – кредитора у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» ФОП Гаврилюка О.Р.
Відповідно до визначення, наведеного у ст.1 КУзПБ уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника це особа, уповноважена вищим органом управління боржника представляти інтереси засновників під час провадження у справі про банкрутство з правом дорадчого голосу.
Водночас відповідно до ч.1 ст.61 КУзПБ ліквідатор виконує повноваження керівника (органів управління банкрута) з дня свого призначення. Аналогічна норма містилась в Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідно до якого порушено справу про банкрутство ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач». Відтак, саме ліквідатор наділений повноваженнями на подання позовних заяв від імені банкрута в разі необхідності захисту його інтересів.
Згідно з частинами першою статті 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
Стаття 45 ГПК України визначає, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника в межах справи про банкрутство, але за умови його участі боржника як сторони у спорі. 
Розгляд позовних вимог у спорі, в якому боржник приймає участь в іншому правовому статусі, ніж сторона такого спору, має здійснюватися поза межами справи про банкрутство такого боржника, тобто в окремому позовному провадженні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від13.10.2020 у справі №910/22604/15.
Суд першої інстанції, ухваливши судове рішення у справі за позовом ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування», який є уповноваженою особою боржника, до відповідача – кредитора у справі ФОП Гаврилюка О.Р. про визнання недійсним договорів відступлення прав вимог, у яких банкрут виступає боржником за зобов`язаннями, тобто, не є стороною спору, порушив вимоги ст. 7 КзПБ, незалежно від результату розгляду спору.
Якщо суд розглянув справу, яка непідвідомча цьому суду, такий суд не може вважатися встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а судові акти такого суду не можуть мати законної сили.
За таких обставин, ухвала Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 підлягає скасуванню на підставі п.1 ч.3 ст.277 ГПК України, а провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» до відповідача Фізичної особи - підприємця Гаврилюка О.Р. про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, відкрите в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» - закриттю.
Колегія суддів звертає увагу, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» має право звернутися до суду в загальному порядку.
Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

           1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Гаврилюка Олександра Романовича б/н від 12.08.2020 (вх. ЗАГС №01-05/2290/20 від 18.08.2020) задоволити частково.
2. Ухвалу Господарського суду суду Львівської області від 05.08.2020 у справі №5015/118/11 - скасувати.
3. Закрити провадження у справі №5015/118/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» до відповідача Фізичної особи - підприємця Гаврилюка О.Р. про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, відкрите в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 28.12.2020.

          Головуючий суддя                                                            Желік М.Б. 
                
                                  суддя                                                            Орищин Г.В.    

                       суддя                                                                       Галушко Н.А.