ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2340/19  Номер провадження 22-ц/814/1755/20	Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В.П.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Пікуля В.П., Одринської Т.В., 
за участю секретаря Філоненко О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції з Лубенським міськрайонним судом Полтавської області, цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство «Відродження» на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 02 червня 2020 року, ухваленого у складі головуючого судді Старокожка В.П., повний текст судового рішення виготовлено 11 червня 2020 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство «Відродження» до ОСОБА_1 про визнання укладеним (поновленим) договору оренди землі, -
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Підприємство «Відродження» (далі - ТОВ Підприємство «Відродження») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило визнати договір оренди землі від 26 серпня 2014 року, укладений між ТзОВ Підприємство «Відродження» та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки, належної відповідачці, поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені цим договором, та визнати укладеною між ТОВ Підприємство «Відродження» та ОСОБА_1 додаткову угоду до вказаного договору оренди землі.
Позов мотивовано тим, що позивач ТОВ Підприємство «Відродження», звернувшись до відповідача  ОСОБА_1  з листом про поновлення договору оренди землі та копією відповідної додаткової угоди, отримало відмову в її підписанні у зв`язку з тим, що у подальшому вказану земельну ділянку відповідач мала намір обробляти самостійно.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 02 червня 2020 року у задоволенні позову ТОВ Підприємство «Відродження» до  ОСОБА_1  про визнання укладеним (поновленим) договору оренди землі відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в ході судового розгляду ТОВ Підприємство «Відродження» не було надано доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 його переважного права на укладення договору оренди землі, оскільки відповідач використовує належну їй земельну ділянку самостійно та не має наміру укладати договір оренди землі з іншою особою.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ТОВ Підприємство «Відродження» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги до ОСОБА_1 про визнання укладеним (поновленим) договору оренди землі задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував того, що відповідач не надав доказів особистого використання спірної земельної ділянки та обгрунтовану відповідь щодо способу подальшого її оброблення, а також не повідомив на яких умовах було б можливим продовження договірних орендних відносин, чим порушив переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
У 2014 році між ТОВ Підприємство «Відродження» та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого власник земельної ділянки ОСОБА_1 передала, а ТОВ Підприємство «Відродження» прийняло зі строком дії договору на п`ять років у платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 2,7703 га, кадастровий номер 5324884400:00:026:0009, що розташована на території Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області.
Пунктом 8 вказаного договору оренди землі передбачено, що орендар має переважне право на поновлення договору оренди.
На підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі» та положень пункту 8 договору оренди землі, 22 липня 2019 року ТОВ Підприємство «Відродження» завчасно направило лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом додаткової угоди.
Однак, додаткова угода не була підписана, оскільки орендодавець ОСОБА_1 , не надавши заперечень щодо умов запропонованої додаткової угоди, своїм листом повідомила ТОВ Підприємство «Відродження» про відмову у подальшій співпраці та небажання продовжувати договір оренди від 26 серпня 2014 року, у зв`язку з наміром самостійно використовувати земельну ділянку, та заборону її використання ТОВ Підприємство «Відродження» після спливу строку дії зазначеного договору.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем виконано вимоги договору та закону щодо порядку його припинення, а тому спірний договір припинено. Доводи позивача про автоматичне поновлення договору є безпідставними. Крім цього, відсутнє порушення переважного права позивача на укладення договору оренди землі, оскільки відповідач використовує належну їй земельну ділянку самостійно та не має наміру укладати договір оренди землі з іншою особою.
Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до вимог частини другої  статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».
Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі».
Так, відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частиною восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.
Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.
Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.
Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.
Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури, строків та наявності волевиявлення сторін.
Судом першої інстанції встановлено і сторонами не заперечується той факт, що заявою від 06 серпня 2019 року, а також шляхом власноручного напису на листі-повідомленні ТОВ Підприємство «Відродження» від 22 липня 2019 року № 87 ОСОБА_1 повідомила Товариство про відмову від співпраці з ним та висловила бажання обробляти землю самостійно. Вказаний лист направила на адресу ТОВ Підприємство «Відродження» поштою з описом вкладеного цінним листом (а.с.30,53,54,99).
А тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно розцінив вказані дії відповідача як вираження своєї незгоди орендарю щодо поновлення договору оренди землі та надав належну оцінку тому факту, що власник земельної ділянки ОСОБА_1 належним чином повідомила ТОВ Підприємство «Відродження» про небажання поновлювати договір оренди на новий строк.
Твердження апелянта стосовно того, що ОСОБА_1 не надала доказів особистого використання спірної земельної ділянки, способу її подальшого оброблення та обгрунтування конкретної підстави відмови у продовженні договірних орендних відносин, є безпідставними, оскільки вони не грунтуються на вимогах чинного законодавства, які визначають порядок продовження дії договору оренди земельної ділянки.
Наявність факту заперечення зі сторони орендодавця щодо поновлення договору з попереднім орендарем дають підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, не порушено.
Крім того, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року по справі № 625/166/18.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 Цивільного процесуального кодексу України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Щодо судових витрат
За приписами частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд –
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство «Відродження» залишити без задоволення.
Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 02 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13 жовтня 2020 року

Головуючий                                 О.О. Панченко 

Судді                         В.П. Пікуль

               Т.В. Одринська