КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  367/7837/19                                                                        Головуючий у І-й інстанції - Саранюк Л.П.
апеляційне провадження № 22-ц/824/11937/2020                                            Доповідач Заришняк Г.М.

 
П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 листопада  2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розглядуцивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.
розглянув у  порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни, діючої в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
                                                  В С Т А Н О В И В :
 
В березні  2020  року  АТ КБ «ПриватБанк»  звернувся в суд із позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову  Товариство зазначало,  що  10.10.2015 року між ПАТ КБ    "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивачем емітовано та видано відповідачу  кредитну  картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 12400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів.
Проте позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором.
Станом на 18.02.2019 року загальна сума заборгованості відповідача, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, становила - 190 783 грн. 97 коп., у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 91 497 грн. 42 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 47720 грн. 05 коп., пеня за прострочення виконання зобов`язань за договором у сумі 50816 грн. 50 коп., 750 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просивсуд стягнути з відповідача на користь Банку  заборгованість за кредитним договором б/н від 10.10.2015 року у сумі 190783 грн. 97 коп. та 2861 грн. 76 коп. судового збору.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року в задоволенні позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі Крилова О.Л., діюча в інтересах АТ КБ «ПриватБанк»,  посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального  та процесуального права, просить  рішення  суду  скасувати  та ухвалити  нове рішення  про  задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня   2020 року  дану справу призначено до розгляду  в порядку письмового  провадження у відповідності  до ч.1 ст. 369 ЦПК України.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому   задоволенню  з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову,  суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів  не може  повністю  погодитись    з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українидоговори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1  статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК Українивстановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Відповідно до  частин 1 та 2  статті 207 ЦК України  правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно  ч. 1 ст.  1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом   ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України  визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_1 звернувся до  АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 10.10.2015 року, згідно якої  отримав кредит у розмірі 12400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту.
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді .
На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та Тарифи.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача перед Банком станом на 18.02.2019 року становила - 190 783 грн. 97 коп. у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 91 497 грн. 42 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 47720 грн. 05 коп., пеня за прострочення виконання зобов`язань за договором у сумі 50816 грн. 50 коп., 750 грн. -нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.
В анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між банком та ним  договір приєднання у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.
При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і відповідач зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.
Однак, уанкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 10 січня 2015 року, процентна ставка  не зазначена, крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Звертаючись з даним позовом Банк, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути нараховану пеню за прострочене зобов`язання, а також  стягнути пеню за несвоєчасність  сплати боргу на суму від 100 грн., обґрунтовуючи вказані вимоги Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Разом з тим, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір,  умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком при зверненні до суду з позовом Умови та Правила надання банківських послуг разом із Заявою не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до  ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Отже, правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку нарахованої пені за прострочене зобов`язання, а також  пені за несвоєчасність  сплати боргу на суму від 100 грн.,  які не визначені в підписаній відповідачем Заяві, відсутні.
Встановлено, що під цими документами, які зазначені в Анкеті-заяві, тобто, в «Умовах та Правилах надання банківських послуг у «ПриватБанку», «Тарифах банку», «Пам`ятці клієнта банку», які визначають такі істотні умови договору, як розмір відсотків, штрафи, пеню, комісійні платежі, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредита та відсотків) - позичальник не підписувався.
Частинами 1 та 2 ст. 76  ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 Ці дані встановлюються такими засобами -  письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст.77).
Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПКУ України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише у вище зазначених документах, і з якими, як вважав Банк, позичальник був ознайомлений.
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Разом з тим,  матеріали справи не містять належних та достовірних доказів того, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», розумів відповідач, підписуючи заяву-Анкету про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», а також те, що указані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема,  щодо сплати пені та щодо її розміру і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту ПАТ КБ «ПриватБанк» не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України   від 11.03.2015 року (провадження №6-16-ц15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за прострочене зобов`язання та пені за несвоєчасність  сплати боргу на суму від 100 грн, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин, а тому доводи апеляційної скарги про те, що  відповідачем сплачувались кошти за користування кредитом, в зв`язку з чим Банк вважає, що  розмір пені  був  узгоджений сторонами, не заслуговують на увагу.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).
Надані позивачем «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем  запропонованих йому  умов та приєднання як другої сторони до запропонованого тексту договору.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625,1048 ЦК України, позивачем не пред`являлись.
Враховуючи наведене, колегія суддів  погоджується з висновком суду про  відмову в задоволенні позову в частині  стягнення пені за прострочене зобов`язання та стягнення пені за несвоєчасність  сплати боргу на суму від 100 грн., оскільки, як встановлено вище, договірних відносин між сторонами в частині цих зобов`язань у позичальника перед Банком не виникло.
Рішення суду в цій частині відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права  й не може бути скасовано з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Разом з тим, колегія суддів не може  погодитись з висновком суду першої інстанції про  відмову у задоволенні позову в частині  стягнення заборгованості  за тілом кредиту в розмірі  91 497,42 грн., а також заборгованості за  простроченим тілом кредиту в розмірі 47 720,05 коп., виходячи з наступного.
Як вже зазначалась, що  сторони по справі  з 10 жовтня 2015 року перебувають у договірних відносинах щодо кредитних зобов`язань. Вказану обставину  відповідач ОСОБА_1 також не заперечує.
З наданого розрахунку заборгованості, а також виписки по рахунку, яка має статус первинного  документу, що підтверджується  Переліком типових  документів, затверджених наказом  Міністерства юстиції  від 12 квітня 2012 року №578/5  слідує,  що  відповідач отримав вказані кредитні кошти, користувався ними.
Вказана обставина також підтверджується  й довідкою №30.1.0.0/2-20190318/595 від 24  квітня 2020 року, з  якої слідує, що  клієнт  ОСОБА_1 згідно  кредитного договору б/н від 10 жовтня 2015 року, отримав  картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , остання з них  мала термін дії до 08.2019 року.
Разом з тим,  у виписці  по рахунку   зазначено основну  кредитну картку: НОМЕР_4 , а також наступні картки: НОМЕР_3 , НОМЕР_2 , НОМЕР_1 .
Заперечуючи проти  суми заборгованості, відповідачем  був наданий контр-розрахунок, із якого слідує, що  у нього відсутня заборгованість перед Банком. При цьому, ОСОБА_1 були зазначені лише  картки: НОМЕР_3 ,   НОМЕР_1 , тому вказаний контр-розрахунок є сумнівним.
Однак, відповідачем не було заявлено клопотання  про призначення в даній справі судово - економічної експертизи щодо правильності нарахування  заборгованості Банком  відповідачу ОСОБА_1 , а тому  колегія суддів не приймає до уваги контр-розрахунок, наданий  відповідачем.
Разом з тим, сума заборгованості, заявлена Банком в позові, сумнівів у колегії суддів не викликає, оскільки підтверджена виписками по рахунку та розрахунком заборгованості, й відповідачем належними та допустимими доказами не спростована.   
Враховуючи наведене, рішення суду  в частині стягнення заборгованість за тілом кредиту та за  простроченим тілом кредиту  підлягає скасуванню з постановленням нового рішення  про  часткове задоволення позову в цій частині та стягнення  з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк»  заборгованості  за тілом кредиту в розмірі  91 497,42 грн., а також заборгованості за  простроченим тілом кредиту в розмірі 47 720,05 коп.
На підставі ст. 141 ЦПК України  підлягає стягненню з відповідача  ОСОБА_1 судовий збір  у розмірі 2088 грн. 22 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Керуючись   ст.ст.367, 374,376, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу   Крилової Олени Леонідівни, діючої в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року  в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту  та заборгованості  за простроченим тілом  кредиту - скасувати та  постановити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_5 , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, код ЄДРПОУ 14360570, заборгованість за тілом кредиту в розмірі  91 497,42 грн. та заборгованість за  простроченим тілом кредиту в розмірі 47 720 грн.05 коп. за кредитним договором № б/н від10  жовтня 2015 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», судовий збір в сумі 2 088 грн.
В іншій частині  рішення суду - залишити без змін.
Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку  оскарженню не підлягає.
    
Головуючий 
  Судді: