Номер провадження: 22-ц/813/3544/20 
Номер справи місцевого суду: 523/2121/17
Головуючий у першій інстанції Виноградова Н. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.12.2020 року                                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я., 
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2017 року у складі судді Виноградової Н.В.,
в с т а н о в и в:
У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав останній кредит у розмірі 57 800 дол. США строком до 16.08.2027 із сплатою 13% річних, а остання повинна була щомісячно повертати кредит зі сплатою процентів за користування кредитом відповідно до графіку платежів. Кредитні зобов`язання були забезпеченні порукою ОСОБА_2 . Оскільки, відповідачі зобов`язання за укладеними договорами належним чином не виконали, то станом на 16.01.2017 утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 66109,92 дол. США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 1829210,72 грн., які позивач просить стягнути у солідарному порядку з відповідачів разом з понесеними судовими витратами.
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2017 року позов задоволено.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2017 року залишено без задоволення.
Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині стягнення заборгованості по сплаті відсотків і ухвалити нове, яким у позові в частині стягнення заборгованості по сплаті відсотків відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості по сплаті відсотків за кредитним договором від 16.08.2007 в сумі 16134,58 дол. США, тобто не надано пояснень щодо нарахування заборгованості по сплаті відсотків. Позивачем не було надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, правильні.
В судове засідання 08.12.2020 учасники справи не з`явилися, повідомлені про час та місце її розгляду, заяв про відкладення не надали.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складений 28.12.2020.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
16.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке у подальшому змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та  ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/0034/74/80109, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 57 800 дол. США, строком до 16.08.2027 року зі сплатою 13% річних, а остання зобов`язана була щомісячно повертати позику і проценти за користування кредитом рівними платежами у розмірах та у строки, визначені графіком погашення кредиту, який є невід`ємною частиною договору.
З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та відповідачкою  ОСОБА_1 , 16.08.2007р. був укладений договір поруки між позивачем та  ОСОБА_2 № 014/0034/74/80109/1.
19.12.2011 року між позивачем та відповідачкою  ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода «014/0034/74/80109/1, з укладенням якою позивальник зобов`язався здійснити всі види страхування передбачені додатковою угодою.
З розрахунку суми боргу видно, що заборгованість відповідача станом на 16.01.2017 становить 66109,92 дол. США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 1829210,72 грн і складається з: заборгованість за кредитом 49975,34 дол. США (еквівалент 1382779, 28 грн.), прострочена заборгованість за кредитом 2254,42 дол. США (еквівалент 62378,07 грн.), заборгованість по сплаті відсотків 16134,58 дол. США (еквівалент 446431,44 грн).
Відповідач не спростовував факт укладення договору та доказів, які б спростовували позицію позивача та контррозрахунок не надав.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Апеляційним судом встановлено, що відповідач отримав від позивача кредитні кошти, що підтверджується наведеними кредитним договором, додатковою угодою до кредитного договору, договором поруки, а також розрахунком заборгованості.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
При цьому, як вбачається з предмету підписаного відповідачем кредитного договору, вона зобов`язується належним чином використовувати та повернути Кредитору суму отриманого кредиту, а також сплати проценти за користування кредитом, комісії згідно умов Договору та Тарифів банку, та виконувати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Процентна ставка за користування кредитом становить 13 відсотків річних, при цьому погодилась також на те, що Кредитор має право без отримання будь якої додаткової згоди позичальника коригувати проценту ставку протягом дії Договору, в окремих передбачених випадках.
Проценти за користування кредитом — проценти, які нараховуються в межах строку кредиту визначеного в договорі, розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульовано ч. 1 статті 1056-1 ЦК України. 
Отже, стороною позивача доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Щодо посилань апелянта на ту обставину, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості по сплаті відсотків за кредитним договором від 16.08.2007 в сумі 16134,58 дол. США, тобто не надано пояснень щодо нарахування заборгованості по сплаті відсотків, суд зазначає, що відповідно до Додатку 2 укладеного кредитного договору № 014/0034/74/80109 ОСОБА_1 підписано графік погашення кредиту, який включав у себе щомісячну оплату до 15 числа місяця з показниками для погашення боргу та відсотків.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
З врахуванням вищенаведеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384  ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2017 року в частині вимог щодо стягнення відсотків залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 28.12.2020.

Головуючий:                                                                                      

Судді: