ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7601/20 Справа № 210/4251/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання –Кислиця І.В.

сторони справи :
позивач – Комунальне підприємство «Кривбасводоканал»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Касьяна Миколи Степановича, на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року, ухваленого суддею Хлистуненко О.В. у м. Кривий Ріг, відомості щодо дати складання повного тесту судового рішення відсутні, -

В С Т А Н О В И В :
У липні 2018 року КП «Кривбасводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок вчинення злочину.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу 23.05.2017 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 3, 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнено від відбування покарання на підставі ст. 70 КК України з встановленням випробувального терміну в 2 роки.
Незаконними діями ОСОБА_1 , з липня 2014 року по жовтень 2014 року, КП «Кривбасводоканал» було завдано матеріальних збитків у розмірі 518817,71 грн., внаслідок вчинення нею злочину на таємне заволодіння комунального майна, що встановлено вироком суду та підтверджується висновком судово-економічної експертизи по кримінальному провадженню. 01.06.2017 року ОСОБА_1 перерахувала на розрахунковий рахунок КП «Кривбасводоканал» грошові кошти у загальному розмірі 15000,00 грн., але без будь-якої вказівки про призначення даного платежу. КП «Кривбасводоканал» враховано даний платіж в якості погашення частини матеріальних збитків, завданих нею внаслідок вчинення злочину. Таким чином, вище наведеним встановлено обставини, що свідчать про нанесення матеріальної шкоди КП «Кривбасводоканал» у розмірі 503817,71 грн.
Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач просив суд стягнути  з ОСОБА_1 на користь КП «Кривбасводоканал» матеріальну шкоду, нанесену внаслідок вчинення злочину у розмірі 503817,71 грн.; 3% річних у розмірі 16232,57 грн.; інфляційні втрати у розмірі 49874,94 грн., та судові витрати покласти на відповідача. 
Рішенням Дзержинського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року позовні вимоги КП «Кривбасводоканал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь КП «Кривбасводоканал» матеріальну шкоду, нанесену внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 503817 гривень 71 копійка.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь КП «Кривбасводоканал» 3% річних в розмірі 16232 гривні 57 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь КП «Кривбасводоканал» інфляційні втрати в розмірі 49872 гривні 94 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 8548 гривень 85 копійок.
В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Касьян М.С., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. 
В мотивування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначає, що позивач КП «Кривбасводоканал» довідався про порушення свого права, у липні 2014 року, а звернувся з позовом до суду тільки в липні 2018 року, що свідчить про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду.
Крім того, позивач зазначає, що 01.06.2017 р. ОСОБА_1 перерахувала грошові кошти в сумі 15 000,00 грн. на рахунок КП «Кривбасводоканал», які були зараховані позивачем в якості погашення частини матеріальних збитків, даний факт виключає переривання строку позовної давності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ці кошти були сплачені саме ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду, як законне та обґрунтоване на його думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. В мотивування відзиву зауважує, що позивачу про розмір матеріальної шкоди в наслідок неправомірних дій ОСОБА_1 , стало відомо з дня проведення судово-товарознавчої експертизи №709 від 15.03.2017 року, до суду з даним позовом позивач звернувся 30.07.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача,представника позивача КП «Кривбасводоканал» Безсмолого О.В., який просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, поданого на неї відзиву, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.05.2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, 4 ст. 185 КК України. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого покарання остаточно призначено до відбування 5 років позбавлення волі. У відповідності зі ст. 75 КК України ОСОБА_1 від відбування покарання звільнено, встановивши їй випробувальний термін 2 роки. Вирок суду не оскаржений, набрав законної сили 23.06.2017 року (а.с. 6-7).
Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23.05.2017 року встановлено, що 15.07.2014 року в денний час доби, ОСОБА_1 , із користі, здійснила таємне викрадення майна – чавунного трубопроводу діаметром 600 мм, довжиною 200 метрів, вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 709 від 15.03.2017 року становить 204257,17 гривень, спричинивши матеріальний збиток КП «Кривбасводоканал» на вказану суму; 17.07.2014 року в денний час доби, ОСОБА_1 , повторно, із користі, здійснила таємне викрадення майна – чавунного трубопроводу діаметром 600 мм, довжиною 220 метрів, вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №709 від 15.03.2017 року становить 224682,89 гривень, спричинивши матеріальний збиток КП «Кривбасводоканал» на вказану суму; у першій декаді вересня 2014 року, але не пізніше 10.09.2014 року в денний час доби, ОСОБА_1 , повторно, із користі, здійснила таємне викрадення майна – чавунного трубопроводу діаметром 600 мм, довжиною 87 метрів, вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 709 від 15.03.2017 року становить 89877,65 гривень, спричинивши матеріальний збиток КП «Кривбасводоканал» на вказану суму.
Внаслідок вчинення злочину ОСОБА_1 спричинила КП «Кривбасводоканал» матеріальні збитки, в сумі 518 817,71 грн. 
01.06.2017 року ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок КП «Кривбасводоканал» перерахувала грошові кошти в розмірі 15000,00 грн., які підприємство зарахувало в рахунок погашення матеріальних збитків, завданих вчиненням злочину. 
Частково задовольняючи позовні вимоги КП «Кривбасводоканал» суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 в межах строку позовної давності та наявності доказів на підтвердження заподіяння КП «Кривбасводоканал» ОСОБА_1 шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Верховний Суд України, у пункті 13 постанови Пленуму від 31 березня 1989 року N 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» зазначив про те, що покладаючи обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається   з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в частині першій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17. 
Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Судом апеляційної інстанції витребувано з Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу та оглянуто в судовому засіданні кримінальну справу № 210/1371/17 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, 4 ст. 185 КК України у кількості 3 тома. 
Відповідно до матеріалів кримінальної справи 16 липня 2014 року було винесено постанову про початок досудового розслідування по кримінальному провадженню  № 12017040000000608, а повідомлення про підозру ОСОБА_1  у кримінальному провадженні вручено слідчим 22 березня 2017 року, про що 10 березня 2017 року внесено відомості до ЄРДР за кожним епізодом заволодіння коштами (номери записів № 3-12).
З огляду на те, що перебіг позовної давності для позивача розпочався із березня 2017 року, тобто з моменту набуття відповідачем статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що позивач звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства у липні 2018 року,   строк позовної давності за вимогами про відшкодування шкоди не пропущено.
Доводи апеляційної скарги про те, що КПТМ «Криворіжтепломережа» довідався про порушення свого права, у липні 2014 року, а звернувся з позовом до суду тільки в липні 2018 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про відшкодування шкоди, який слід обчислювати з моменту коли позивач дізнався про порушене право, є безпідставними.
Відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має свої особливості, які полягають у тому, що згідно зі статтею 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлено не до будь-якої особи, а виключно до підозрюваного чи обвинуваченого, що у свою чергу вказує на початок перебігу в такому випадку строку позовної давності саме з моменту повідомлення особі про підозру, тобто коли особа визначена слідчим як така у відношенні якої достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення (стаття 276 КПК України). У зв`язку з чим є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду справа № 452/435/17 від 02.09.2020 року, справа № 369/1850/18 від 21.01.2020 року
Відповідно до частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як вбачаєтьсяз матеріалів справи ОСОБА_1 внаслідок вчинення злочину спричинила КП «Кривбасводоканал» матеріальні збитки, в сумі 518817,71 грн., які підлягають відшкодуванню.
Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Постановою Верховного суду України від 01.10.2014 року по справі №6-113/цс14, викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами і визнаються належними до сплати кредиторові.
Колегією суддів, перевірено проведений судом першої інстанції розрахунок, 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.06.2017 року по 20.07. 2018 року, з яким колегія суддів погоджується та вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 3% річних в розмірі 16232,57 грн. та інфляційних втрат в сумі 49872,94 грн. 
Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі судового рішення, оскільки вони є недоведеними, ґрунтуються на неправильному тлумаченні  норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки судом доказів. Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Касьяна Миколи Степановича залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: